Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 409/219/18
Провадження № 22-ц/810/268/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Дронської І.О., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач- Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

співвідповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляціійного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 липня 2018 року (ухвалене у складі судді Максименко О.Ю.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (далі - ПАТ "Державний ощадний банк України") звернулося до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.03.2013 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №145_035, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 18000 грн. зі сплатою 34 % річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту - не пізніше 11.03.2016 року на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 14.03.2013 року були укладені договори поруки № 1/145_035 та № 2/145_035 відповідно, згідно яких поручителі зобов'язалися відповідати перед позивачем солідарно з боржником в повному обсязі за своєчасне та повне виконання останнім зобов'язань за Кредитним договором №145_035 від 14.03.2013 року.

ОСОБА_2 порушила умови Кредитного договору, внаслідок чого станом на 21.11.2017 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 27277,19 грн., яка складається з: 10176,36 грн. - борг за кредитом; 7061,18 грн.- відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 20.11.2017 року; 8753,07 грн. - інфляційні витрати за прострочення боргу за кредитом та процентами з серпня 2014 р. по жовтень 2017 р.; 1286,58 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентами за період з 01.08.2014 року по 20.11.2017 року.

Тому позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 27277,19 грн. окремо в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.07.2018 року позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" були задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року станом на 21.11.2017 року у розмірі 27277,19 грн., яка складається з: 10176,36 грн. - борг за кредитом; 7061,18 грн.- відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 20.11.2017 року; 8753,07 грн. - інфляційні витрати за прострочення боргу за кредитом та процентами з серпня 2014 р. по жовтень 2017 р.; 1286,58 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентами за період з 01.08.2014 року по 20.11.2017 року.

У задоволені позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суд відмовив.

Також суд розподілив судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.07.2018 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що 14 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено Кредитний договір № 145_035 від 14.03.2013 року, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитну у розмірі 18000 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит у встановлені графіком строки, але не пізніше 11 березня 2016 року, та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитними коштами (а.с.8-11).

Згідно з умовами кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця рівними частинами у строки, визначені у графіку платежів.

14 березня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_3 та між ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_4 було укладено окремі договори поруки № 1/145_035 та № 2/145_035, згідно яких поручителі зобов'язалися відповідати перед позивачем за виконання боржником - ОСОБА_2 зобов'язання за Кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року(а.с.12-13).

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_2 виникла заборгованість.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року у розмірі 27277,19 грн.,суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконував зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, унаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

В цій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржене.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (в солідарному порядку зОСОБА_2.) заборгованості за кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі ч.4 ст.559 ЦК України порука ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за зазначеним кредитним договором є припиненою, а тому заборгованість підлягає стягненню лише з ОСОБА_2

Однак, з таким висновком суду у повній мірі погодитись не можливо з наступних підстав.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Із п.4.2 Договорів поруки № 1/145_035 та № 2/145_035, укладених 14.03.2013 року, вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4 цього Договору не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 5.4 вказаних Договорів поруки закріплено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3-х років для всіх грошових зобов'язань поручителя.

Таким чином, вказані умови договорів поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України установлено саме цими договорами.

Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що боржник (а відтак і поручителі) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11 березня 2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У справі, яка переглядається, згідно з умовами кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця рівними частинами у розмірі та строки, визначені договором.

Із системного аналізу умов договорів поруки № 1/145_035 та № 2/145_035 вбачається, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого договором поруки трирічного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Таким чином, якщо банк пред'явив вимоги до поручителів більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України та п.4.2 Договорів поруки № 1/145_035 № 2/145_035 порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

При таких обставинах аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно, у цьому разі закінчення трирічного строку, установленого договором поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

У справі, яка переглядається, кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договорами поруки відповідальність поручителів встановлена у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як у кредитному договорі.

Звернувшись 29 січня 2018 року із цим позовом (а.с.58), ПАТ «Державний ощадний банк України» пред'явив вимоги до поручителів частково поза межах трьох років за кожним місячним платежем, у зв'язку із чим за платежами, які необхідно було здійснити боржнику до 28 січня 2015 року порука припинилась, і відповідні суми стягненню з поручителів не підлягають.

При цьому колегія суддів приймає до уваги відповідний правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 408/8040/12, провадження № 14-145цс18).

При таких обставинах, на думку апеляційного суду, підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до поручителів (з урахуванням припинення поруки щодо платежів, які необхідно було здійснити боржнику до 28 січня 2015 року) в частині стягнення з них в солідарному порядку з ОСОБА_2:

- боргу за кредитом - 7199,91 грн.;

- відсотків за користування кредитом за період з 29.01.2015 року по 20.11.2017 року -4390,76 грн.;

- інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентами за період з 29.01.2015 року по 31.10.2017 р.- 3392,80 грн.;

- три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентами за період з 29.01.2015 року по 20.11.2017 року - 768,78 грн.,

а всього - 15752,25 грн.

Відповідно, одноособово з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає стягненню:

- борг за кредитом в суммі 2976,45 грн.;

- відсотки за користування кредитом за період з 14.03.2013 року по 28.01.2015 року в сумі 2670,42 грн.;

- інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентами за період з серпня 2014 року по 28.01.2015 р. в сумі 5360,27 грн.;

- три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентами за період з 01.08.2014 року по 28.01.2015 року в сумі 517,80 грн.,

а всього - 11 524,94 грн.

Згідно із п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.07.2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року у розмірі 15 752 грн. 25 коп. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року у розмірі 15 752 грн. 25 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 145_035 від 14.03.2013 року у розмірі 11 524 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять чотири) грн. 94 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Крім того, приймаючи до уваги положення ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» на відшкодування судових витрат по 1468 грн. 33 коп. з кожного за сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (а.с.1, 110).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 145_035 від 14 березня 2013 року у розмірі 15 752 (п'ятнадцять тисяч сімсот п'ятдесят дві) грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 145_035 від 14 березня 2013 року у розмірі 15 752 (п'ятнадцять тисяч сімсот п'ятдесят дві) грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором № 145_035 від 14 березня 2013 року у розмірі 11 524 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять чотири) грн. 94 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на відшкодування судових витрат по 1468 (одній тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 33 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 листопада 2018 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді: І.О. Дронська

В.М. Луганська