Справа № 485/965/18
Провадження № 2/485/533/18
28 листопада 2018 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Квєтка І.А.,
секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Містобудівельний загін №73" про стягнення нарахованих, але невиплачених витрат на службове відрядження,
У червні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2010 року по квітень 2014 року працював в ДП ПАТ "Мостозагін №73" (в листопаді 2011 року підприємство перейменовано в ТОВ "Містобудівельний загін №73") машиністом автокрану 6 розряду, 24 квітня 2018 року звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Станом на 11 липня 2017 року відповідач має заборгованість по витратам на службове відрядження у розмірі 5546,64грн. Посилаючись на те, що при звільненні відповідач не виплатив йому зазначених витрат, просить позовні вимоги задовольнити.
У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, у якій позов підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі, відзиву не надійшло.
За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Суд встановив, що з 02 липня 2010 року ОСОБА_1 був призначений на посаду машиніста автокрану 6 розряду Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельний загін № 73", 24 квітня 2018 року звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням, на підтвердження чого позивачем надано копію трудової книжки (а.с.5-7).
Відповідно до довідки від 11 липня 2017 року за Вих. №132, виданої директором ТОВ "Мостобудівельний загін № 73" ОСОБА_2, заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 по витратам на відрядження, станом на 11.07.2017 року, становить 5546,64грн. (а.с.8).
Крім того, позивачем надано розгорнутий розрахунок нарахованих витрат на відрядження помісячно: 01.07.2011 - 261,93 грн.; 01.08.2011 - 898,00 грн.; 01.09.2011 - 438,83 грн.; 01.10.2011 - 780,60 грн.; 01.02.2012 - 145,56 грн.; 01.03.2012 - 1233,56 грн.; 01.04.2012 - 1434,16 грн.; 01.09.2013 - 207,00 грн.; 01.11.2013 - 147,00 грн.; всього 5546,64 грн.(а.с.9).
Відповідно до ст.. 121 КЗпП України, працiвники мають право на вiдшкодування витрат та одержання iнших компенсацiй у зв'язку з службовими вiдрядженнями. Працiвникам, якi направляються у вiдрядження, виплачуються: добовi за час перебування у вiдрядженнi, вартiсть проїзду до мiсця призначення i назад та витрати по найму жилого примiщення в порядку i розмiрах, встановлюваних законодавством. За вiдрядженими працiвниками зберiгаються протягом усього часу вiдрядження мiсце роботи (посада) i середнiй заробiток.
Таким чином, вимога позивача про стягнення суми невиплачних витрат на відрядження обґрунтована.
Разом з тим, відповідно до ст..233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Позовні вимоги ґрунтуються на стягненні з відповідача витрат на відрядження, виплата яких регулюється положеннями ст..121 КЗпП України.
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України «Про оплату праці»).
Згідно з підпунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1638цс17 від 11 жовтня 2017 року.
Враховуючи те, що заявлена позивачем сума невиплачених витрат на відрядження не входить до фонду оплати праці, про невиплату цих сум позивач був обізнаний під час отримання ним довідки про заборговані суми за службовими відрядженнями у липні 2017 року, з вказаним позовом до суду звернувся у червні 2018 року, позивач пропустив строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений статтею 233 КЗпП України.
Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають до задоволення.
Відповідно до 141 ЦПК України, судові витрати суд відносить на рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 4, 19, 141,263-265,268, 280 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Містобудівельний загін №73" про стягнення нарахованих, але невиплачених витрат на службове відрядження - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення - 28.11.2018 р.
Суддя