ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/9163/18

Провадження № 22-ц/788/2031/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С.С.,

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

представник відповідача - Малушина Ганна Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2018 року в складі судді Князєва В.Б., ухваленого у м. Суми

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», мотивуючи вимоги тим, що вона перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», працює на посаді контролера в управління технічного контролю. З грудня 2017 року у підприємства перед нею утворилася заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 23 460 грн 39 коп.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь вказану вище суму заборгованості із заробітної плати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за грудень 2017 року - червень 2018 року в сумі 23 460 грн 39 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому вказує, що не завірена копія розрахункового листа, не є належним засобом доказування. Крім того зазначає, що заробітна плата за липень позивачці вже виплачена.

Колегія суддів уважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача не направлено.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн. х 100= 176200 грн.), справа визнана апеляційним судом малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює у ПАТ «СМНВО» на посаді контролера в управління технічного контролю (а. с. 3-5).

З розрахункового листа за червень 2018 року слідує, що ПАТ «СМНВО» має заборгованість перед ОСОБА_3 по виплаті заробітної плати за період з грудня 2017 року по червень 2018 року у розмірі 23 460 грн 39 коп. (а. с. 11).

Доказів погашення вищезазначеної заборгованості по заробітної плати позивача, відповідачем суду не надано.

Так, відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, як убачається з матеріалів справи, на день звернення позивача до суду з позовом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у строки, встановлені законом, не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату за період з грудня 2017 року до червня 2018 року включно у розмірі 23 460 грн 39 коп., тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана заборгованість із заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, за змістом ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», будучи ознайомленим зі змістом заявлених позивачем вимог, не надало суду належних та допустимих доказів на спростування заборгованості із заробітної плати перед ОСОБА_1 за період з грудня 2017 по червень 2018 року.

Як убачається з матеріалів справи, 24 липня 2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою витребувано з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» довідку про заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 Вказана ухвала надіслана відповідачу для виконання, отримана ним 26 липня 2018 року (а. с. 14), проте довідку суду надано не було. А тому судом першої інстанції вирішено справу на підставі наданих позивачем доказів, які відповідачем в установленому законом порядку не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідив всі докази, які підтверджували позицію позивачки та входили до предмета доказування, надав їм належну оцінку, застосував положення законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Апеляційний суд визнає, що підприємство в порядку встановленому ст. 432 ЦПК України не позбавлено можливості у разі виплати позивачеві частини заборгованості на стадії виконання судового рішення, порушити питання про визнання виконавчого листа в частині виплачених сум таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст.7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :