КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 752/14637/18

провадження № 22-ц/824/1053/2018

29 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Дуці В.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт-Маркет»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-Маркет» про стягнення заборгованості за договорами поворотної фінансової позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року у складі судді Шевченко Т.М.,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-Маркет» (далі - ТОВ «Профіт-Маркет» ) заборгованість у розмірі 727 225,98 грн, а саме: 452 757,21 грн згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги від 04.04.2017 р., та 274 468,77 грн. згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27.04.2017 р., а також судові витрати по справі.

В заяві від 18.07.2018 р. ОСОБА_2 просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 727 225,98 грн, які належать ТОВ «Профіт-Маркет» та знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1, відкритому у АТ КБ «Приватбанк».

Зазначив, що відповідач протягом тривалого часу не повертає усієї суми кошти, з червня 2018 року не бажає вести переговори і вирішити конфлікт у досудовий спосіб, на вимоги повернути усю суму заборгованості не реагує. У відповідача відсутнє нерухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості. Невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду в даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову. Стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність з боку позивача доказів на підтвердження неможливості в майбутньому виконання рішення та безпідставно не прийняв до уваги обставини справи, а саме: значний розмір заборгованості за двома договорами поворотної фінансової допомоги та уникнення ТОВ «Профіт-Маркет» від добровільного виконання своїх зобов'язань протягом тривалого часу. Позивачем надано всі необхідні та належні докази надходження на поточний рахунок ТОВ «Профіт-Маркет» від імені позивача готівкових коштів. Судом проігноровано доводи позивача про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків згідно договорів та вивів за один день кошти на суміжні компанії, а також не надано оцінки виписці по рахунку відповідача та витягам з ЄДР, які було надано як доказ виведення коштів на суміжні компанії родичів директора ТОВ «Профіт-Маркет».

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ &qut-;Профіт-Маркет&qusp; в судове засідання не з'явився, відомостей про зміну місцезнаходження не надав, був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявник не зазначив жодного доказу на підтвердження того, що відповідач може або намагається вжити заходів, які утруднюють чи зроблять неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Все це повинно бути мотивовано, а не містити шаблонний перепис диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спір виник з приводу неповернення учаснику ТОВ &quk';Профіт-Маркет&quзі; ОСОБА_2 з часткою у статутному капіталі товариства 50% грошових коштів за договорами поворотної фінансової позики цьому товариству на загальну суму 727 225 грн 98 коп.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на рахунок ТОВ &qu45;Профіт-Маркет&quco;, позивач, зокрема, посилався на те, що 04.04.2017 р. надані ним кошти були виведені на пов'язані з відповідачем компанії.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2017 р. на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була відступлена частка в статутному фонді товариства в рівних частках по 50% кожному (а.с. 53), після чого 27.04.2017 р. позивач уклав з відповідачем ще один договір про надання поворотної фінансової допомоги на суму 300 000 грн.

З огляду на те, що позивач, надаючи грошові кошти у позику товариству, учасником якого він є, повинен був бути обізнаний з метою отримання грошових коштів, факт перерахування коштів відповідачем 04.04.2017 р. іншим особам не є достатнім доказом, що свідчать про існування загрози невиконання рішення суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахунковий рахунок ТОВ &q?жи;Профіт-Маркет&q?ез;, суд апеляційної інстанції також враховує недоведеність позивачем тієї обставини, що такий захід не призведе до перешкоджання господарській діяльності останнього, а також до порушення прав та законних інтересів інших осіб.

За таких обставин вжиття судом зазначених заходів забезпечення позову у визначений позивачем спосіб може призвести до втручання у господарську діяльність відповідача у вигляді штучно створених перешкод для реалізації ним своїх повноважень.

Враховуючи викладене підстав для скасування ухвали суду з наведених в апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк