КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року місто Київ.

Справа 755/14119/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2879/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року (у складі судді Галаган В.І.,),

в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Таким чином, дана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

У вересні ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Орган опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною та призначення опікуна повернуто заявнику.

Не погодившись з такою ухвалою суду, заявник 03.10.2018 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі заявник посилалась на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Скаржник вказувала на те, що доводів невідповідності поданої нею заяви нормам ст. 183 ЦПК України оскаржувана ухвала не містить. Зазначила, що мотиви повернення заяви судом першої інстанції - відсутність доказів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов'язковими з посиланням на аналогію закону та застосування п.7 ч.4 ст. 185 ЦПК України є безпідставними .

Також вказала на те, що суд , посилаючись на перелік документів необхідних для встановлення опіки, визначених в п.3.3 Правил опіки та піклування, не вказав, що серед інших зазначено рішення суду про визнання особи недієздатною, а тому попереднє звернення заявниці до органу опіки про призначення її опікуном без вирішення в судовому порядку питання про визнання особи, над якою встановлюється опіка, недієздатною - не передбачено законом.

Посилання суду першої інстанції на те, що Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації позбавлений можливості надати суду подання про доцільність призначення опікуна є припущенням, що в контексті рішення ЄС у справі Брумераску про Румунії (Практика ЄС з прав людини), викликає сумніви у законності оскаржуваної ухвали.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у вересні ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Суд першої інстанції, повертаючи вказану заяву, виходив з того, що невиконання заявником ОСОБА_1 у досудовому порядку вимог Правил опіки та піклування, оскільки відповідний орган опіки і піклування за місцем проживання заявника та її матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не обізнаний про намір заявника звернутися до суду із заявою про визнання недієздатною її матері та про бажання заявника отримати опіку над недієздатною матір'ю, тому органом опіки та піклування не виконано вищенаведені вимоги Правил опіки та піклування, не складено висновок про доцільність та можливість здійснення заявником опіки над її матір'ю, що позбавляє Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації виконання обов'язку про надання суду подання про доцільність призначення опікуном ОСОБА_1 над її матір'ю ОСОБА_2.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки досліджувана заява про визнання особи недієздатною та призначення опікуна як і позовна заява згідно норм діючого процесуального законодавства України підлягає призначенню до судового розгляду, із ухваленням судового рішення за наслідками розгляду заяви по суті її вимог, то відповідно наявні підстави застосувати аналогію закону щодо форми та змісту поданої заяви, зокрема, відповідно до статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, а також щодо наслідків невиконання вимог процесуального законодавства під час звернення із заявою до суду, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, відповідно до положення ч. 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України та з урахуванням правил, встановлених для категорії справ окремого провадження, в тому числі справ про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення заяви заявнику, оскільки до матеріалів заяви не додано доказів проведення у досудовому порядку заходів, що мають бути урегульовані шляхом виконання вищенаведених обов'язків органу опіки та піклування за місцем проживання заявника, у передбачені законом строки і порядку, який передує зверненню до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно статті 56 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондується із п. 1.4 абз. 1 Правил, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1.7 Правил визначено завдання та розподілено повноваження Органів опіки та піклування, які, серед іншого, вирішують питання про встановлення і припинення опіки; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки; здійснюють нагляд за діяльністю опікунів; вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав осіб, які перебувають під опікою; беруть участь у розгляді судами спорів, пов'язаних із захистом прав осіб, які перебувають під опікою; установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; охороняють та зберігають житло і майно підопічних; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів повнолітніх осіб, які потребують опіки.

Опіка встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці, або за місцем проживання опікуна.

Рішення про встановлення опіки повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному органові опіки та піклування стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування. На кожну особу, яка потребує опіки, органи опіки та піклування складають реєстраційну картку (додаток 1), а також за актом здійснюють опис майна, що їй належить (додаток 2). Управління майном, що належить особам, над якими встановлено опіку, здійснюється опікунами. (пункти 2.4, 2.7, 2.10 Правил)

Згідно положення п. 3.3 Правил, Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх

померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість

виховання дитини; якщо опіка призначається над повнолітньою особою - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров'я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов'язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов'язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім'ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки

Згідно положення п. 3.5 Правил, при встановленні опіки (піклування) орган опіки та піклування оформляє на кожного підопічного особову справу із занесенням до неї усіх вищенаведених документів, яка зберігається в органах опіки та піклування за місцем проживання підопічного протягом 75 років.

Пунктом 4.2 Правил визначено право опікуна управляти майном підопічних на користь останніх. Суми, які належать підопічних у вигляді пенсій, переходять у розпорядження опікуна і витрачаються на утримання підопічних. (п. 4.9 Правил)

Як вбачається з матеріалів справи, заявником , крім вимоги про встановлення опіки над її матір'ю ОСОБА_3, першою вимогою в заяві зазначено : визнання ОСОБА_3 недієздатною.

Пунктом 3.3 Правил опіки та піклування в переліку документів, які подаються до органу опіки та піклування для встановлення опіки, серед інших, зазначено, що якщо опіка призначається над повнолітньою особою, має бути надано рішення суду про визнання даної особи недієздатною.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про необхідність вжиття досудового порядку заходів не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального закону.

За таких обставин у районного суду були відсутні підстави для повернення заяви заявнику.

Ухвала суду не містить жодних висновків, з приводу неможливості відкриття провадження за заявою в частині вимог про визнання особи недієздатною, тобто суд позбавив заявника в цій частині доступу до суду, порушивши її конституційні права.

Суд порушив вимоги ст. 294 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити учасникам справи їхні права та обов'язки, сприяти у здійсненні ними гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичної особи, вживати заходів щодо всебічного повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

З метою з'ясування обставин суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Так як, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали, про порушення норм процесуального права при її постановленні знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, оскільки судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу має бути здійснений судом першої інстанції під час ухвалення остаточного рішення у справі. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року про повернення заяви ОСОБА_1 скасувати, справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Орган опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною та призначення опікуна направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 29 листопада 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.