328/1491/18
28.11.2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., за участі секретаря судового засідання Ладики М.О., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором найму,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що 04.08.2016 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 22000,00 грн. зі строком повернення до 15.08.2016 року, проте відповідач грошові кошти позивачу не повернув, від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів ухиляється.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 22000,00 грн., штраф в розмірі 39160,00 грн., три відсотка річних у розмірі 1188,00 грн., індексація на індекс інфляції у розмірі 6071,34 грн., а всього: 68419,34 грн.

У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні уточнив заявлені позовні вимоги та прохав стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 22000,00 грн., три відсотка річних у розмірі 1188,00 грн., індексація на індекс інфляції у розмірі 6071,34 грн., а всього: 29259,34 грн..

Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього за невиконання договору позики заборгованості, а саме основної суми боргу в розмірі 22000,00 грн., три відсотка річних у розмірі 1188,00 грн., індексація на індекс інфляції у розмірі 6071,34 грн., а всього: 29259,34 грн.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 04.08.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики.

Відповідно до п. 1 договору позивач (позикодавець) передає відповідачу (позичальникові) позику в сумі 22000,00 грн. на строк 14 днів, а позичальник зобов'язується повернути отриману суму в обумовлений строк.

Згідно з п. 2 договору повернення вказаної в договорі суми повинно було бути не пізніше 15.08. 2016 року.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальником складена розписка від 04.08.2016 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частина друга статті 1047 ЦК України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Варто зазначити, що, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

До позову наданий договір позики від 04.08.2016 року, підписаний обома сторонами, та розписка про отримання коштів позичальником в сумі 22000,00 грн., підписана позичальником.

Отже факт укладання договору позики та отримання відповідачем коштів доведений належними і допустимими доказами.

Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає.

Судом встановлено, що відповідач в обумовлений договором строк позику позивачеві не повернув. Станом на час розгляду справи судом зобовязання відповідача за договором позики залишаються не виконаними, що не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні. Також суду не надана відповідна розписка позивача про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його обов'язку повернути суму позики в строк до 15.08.2016 року, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 22 000,00 грн.

Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки сума боргу своєчасно повернута не була, у позивача виникло право на вимогу сплати відповідачем суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми позову, наведеного в позовній заяві, індекс інфляції за період прострочення виконання грошового зобовязання, а саме з 16.08.2016 року по 04.06.2018 року складає 6071,34 грн. (22000 грн. х 27,597%).

За період з 16.08.2016 року по 04.06.2018 року сума трьох відсотків річних складає 1188,00 грн. (22000 грн. х 3% х 657/365 днів).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає його достовірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, вказаний розрахунок, з урахуванням засад змагальності, не був спростований відповідачем належними та допустимими доказами, а тому суд вважає за можливе покласти його в основу судового рішення.

З огляду на невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики, визнання відповідачем предявленого позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу за договором позики у розмірі 22 000,00 грн., три відсотка річних у розмірі 1188,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 6071,34 грн., а всього 29259,34 грн.

На підставі статті 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 705 грн.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.16, 526, 530, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 141, 206, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором найму задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, який проживає за адресою: 71701, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, РНОКПП: НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість в сумі 22 000 грн., основного боргу, 1 188 грн., - 3% річних, 6071,34 грн. індексації на індекс інфляції, всього 29 259,34 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, який проживає за адресою: 71701, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, РНОКПП: НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 705 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: