Провадження № 2/234/30/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лутай А.М.,

за участю: секретаря Пагуліч Д.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краматорська Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 18.08.2016р звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 02 вересня 2015 року він передав ОСОБА_3, відповідачу у справі, 5000 доларів США, строком до 01.01.2016 року, про що було складено розписку. Свої вимоги мотивує тим, що станом на 01.01.2016р 5000 доларів США було еквівалентно 120003,34грн. До теперішнього часу відповідач не виконав зобовязання щодо повернення боргу, хоча він неодноразово звертався до відповідача з відповідною вимогою. Вважає, що передача грошових коштів у борг за своєю правовою природою є договором позики і є укладеним з моменту передачі грошей. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму не повернутої позики в розмірі 120003,34грн, та у відповідності до ст.ст.625,1048 ЦК України - проценти за час користування позикою з 01.01.2016р по 05.08.2016р у розмірі 5938,54грн, 3% річних з простроченої суми за вказаний період у розмірі 2150,20грн, суму нарахованого індексу інфляції в розмірі 5938,54грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги позову ОСОБА_2, наполягав на задоволенні та надав суду аналогічні пояснення, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову через необґрунтованість та безпідставність. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що він в 2015 році вирішив придбати автомобіль марки Нyundai Santa FE, державний номер НОМЕР_1, який продавав позивач по справі ОСОБА_2 При цьому право власності на даний автомобіль було зареєстровано на сина позивача - ОСОБА_5 Позивач оцінив вказаний автомобіль у розмірі 10 000 доларів США, вартість якої його (ОСОБА_3Л.) не зовсім влаштувала, тому вони з позивачем дійшли згоди в тому, що позивач надасть йому розстрочку щодо сплати повної суми на певний час. Однак, позивач висунув свої умови, які полягали в тому, що оскільки він (ОСОБА_3Л.) не може повністю розрахуватися за даний автомобіль, право власності на автомобіль буде зареєстроване після повного розрахунку з позивачем. Таким чином, грошові кошти у розмірі 5000 доларів США були передані позивачу 02.09.2015р у приміщенні нотаріальної контори, де була посвідчена довіреність від імені сина позивача на імя його (ОСОБА_3Л.) дружини - ОСОБА_6, а саме на право користування вказаним автомобілем. Зазначає, що після фактичного укладання угоди купівлі-продажу він (ОСОБА_3Л.) сплачував частками решту суми позивачу й станом на лютий 2016 року сплатив позивачу 2709 доларів США. Однак, позивач про вказані факти не згадує в своєму позові, як і про той факт, що продавав йому вказаний вище автомобіль. Також, зазначає, що в березні 2016 року він повідомив позивачу про виниклі тимчасові фінансові труднощі, які унеможливлювали щомісячну сплату частки за проданий автомобіль, у звязку з чим він (ОСОБА_3Л.) запропонував позивачу продати даний автомобіль, а за виручені кошти компенсувати решту боргу, на що останній відмовився, вказавши, що він забирає автомобіль і отримані кошти повертати не буде. В подальшому у липні 2016 року йому стало відомо, що 24.05.2016р Краматорський міський суд Донецької області прийняв заочне рішення за позовом сина позивача до його (ОСОБА_3Л.) дружини про витребування майна з чужого володіння. Не дивлячись на те, що вказане рішення суду було оскаржене, даний автомобіль державними виконавцями був витребуваний і на даний час знаходиться у позивача. Крім того, зазначає, що син позивача 11.09.2015р скасував раніше видану довіреність, згідно з якою він (ОСОБА_3Л.) фактично придбав спірний автомобіль, на підставі чого він був вимушений звернутися з заявою до правоохоронних органів за ст.190 КК України у відношенні позивача та його сина, заява була зареєстрована у ЄРДР за №0002374. На даний час розслідування по даному провадженню триває. З таких підстав вважає, що відсутня заборгованість з його боку, оскільки автомобіль, який був придбаний у позивача - повернутий останньому, оскільки спірних грошових коштів від позивача він не отримував, а розписка, на яку посилається позивач, була написана ним для підтвердження зобовязань щодо виплати розстрочки за придбаний у позивача автомобіль. Також, вважає, що фактично замість договору позики між ним та позивачем відбулася угода купівлі-продажу вказаного вище автомобіля, про що свідчать такі обставини: розписка про нібито позичання у позивача грошових коштів була надана ним в той саме день, коли була посвідчена довіреність на вказаний автомобіль; син позивача звертається до суду з позовом про витребування майна саме в той час, коли між ним (ОСОБА_3Л.) та позивачем відбулась розмова про неможливість з його боку повернення решти грошових коштів за автомобіль та його (ОСОБА_3Л.) пропозиції про продаж автомобіля з метою погашення даної решти коштів; його звернення до правоохоронних органів відбувається саме в той час, коли він дізнався, що син позивача в судовому порядку вирішив питання щодо вилучення спірного автомобіля. Крім того зазначив, що додані надані ним розписки про сплату грошових коштів ставить під сумнів правильність розрахунку позовних вимог позивача. Просили відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 11.06.2018 року, відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не зявилися за невідомими суду причинами, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника з урахуванням раніше наданих ними пояснень та доказів, які маються в матеріалах справи.

Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року між сторонами по справі був укладений договір позики, що підтверджується наданою до суду письмовою розпискою, відповідно до якої відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_2 в борг 5000 доларів США та зобовязався повернути дану суму до 01 січня 2016 року.

Доводи відповідача та його представника про те, що вказана розписка була написана відповідачем для підтвердження його зобовязань щодо виплати розстрочки за придбаний у позивача автомобіль Нyundai Santa FE, державний номер НОМЕР_1, а також надані відповідачем письмові докази на підтвердження цих доводів (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 029255, копія довіреності на імя ОСОБА_6 від 02.09.2015 року, копія заяви ОСОБА_5 від 11.09.2015р. про скасування довіреності, копія заочного рішення Краматорського міського суду від 24.05.2016 року про витребування автомобіля, копія листа Краматрського ВП ГУНП в Донецькій області від 12.08.2016 року, розписку ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_3 5000 доларів США в рахунок погашення вартості автомобіля), суд оцінює критично та не приймає їх до уваги при ухваленні рішення, оскільки жодного належного доказу на підтвердження вказаних обставин суду не надано. В борговій розписці не має жодного посилання на те, що вона надана ОСОБА_3 на підтвердження його боргу за придбаний у ОСОБА_2 автомобіль.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно наданих суду відповідачем розписок убачається, що ОСОБА_2 отримував від ОСОБА_3 в рахунок боргової розписки на 5000 доларів США суми, які останній сплачував частками, зокрема: 03.11.2015р на суму 208 доларів США; 27.11.2015р - на суму 300 доларів США; 12.12.2015р - на суму 500 доларів США; 06.02.2016р - на суму 115 доларів США; 15.01.2016р - на суму 160 доларів США, а взагалі ОСОБА_3 сплатив борг за договором позики в загальній сумі 1283 доларів США.

Таким чином судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договорами позики від 02.09.2015р цілком не виконав, борг у визначений строк не повернув, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача решту боргу в сумі 3717 доларів США (5000 1283), що за курсом НБУ станом на 01.01.2016р еквівалентно сумі 89210,48грн.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Враховуючи, що договором позики, укладеним між сторонами, не встановлений розмір процентів за користування грошовими коштами, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2, проценти за час користування позикою, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 10.01.2016р по 05.08.2016р, із розрахунку (сума процентів = сума позики х облікова ставка НБУ / 365 днів х кількість днів користування чужими грошима).

Сума процентів за користування позикою, розрахована відповідно до вказаної формули, становить:

-з 18.12.2015р по 21.04.2016р облікова ставка НБУ - 22%. Кількість днів користування чужими грошима 112 днів. Сума процентів складає 6022,32грн.;

-з 22.04.2016р по 26.05.2016р облікова ставка НБУ - 19%. Кількість днів користування чужими грошима 35 днів. Сума процентів складає 1625,34грн;

-з 27.05.2016р по 23.06.2016р облікова ставка НБУ - 18%. Кількість днів користування чужими грошима 28 днів. Сума процентів складає 1231,84грн;

-з 24.06.2016р по 28.07.2016р облікова ставка НБУ 16,5%. Кількість днів користування чужими грошима 35 днів. Сума процентів складає 1411,48грн;

-з 29.07.2016р по 05.08.2016р облікова ставка НБУ 15,5%. Кількість днів користування чужими грошима 8 днів. Сума процентів складає 303,68грн.,

а всього 10594,05грн.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст.13 ЦПК України, відповідно до якого справи розглядаються в межах заявлених вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування позикою в межах заявлених позивачем вимог, а саме у розмірі 5938,54грн.

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача за порушення грошового зобовязання: 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2016р по 05.08.2016р в розмірі 1598,46грн, виходячи з розрахунку: 89210,48грн (не повернута частина боргу) х 3% х 218 днів (кількість днів прострочки) / 365 днів; а також, суму нарахованого індексу інфляції за період з 01.01.2016р по 30.06.2016р в розмірі 4414,71грн, виходячи з розрахунку: 89210,48грн (сума боргу) х 100,9х 99,6 х 101 х 103,5 х 100,1 х 99,8( індекси інфляції)/ 1006 = 93625,19грн - 89210,48грн.= 4414,71грн.

Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає з необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 551,20грн.

Керуючись ст.ст.526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- не повернуту частину боргу за договором позики від 02.09.2015р в розмірі 3717 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01.01.2016р еквівалентно 89210,48грн.;

- проценти за користування позикою за період з 01.01.2016р по 05.08.2016р в розмірі 5938,54грн;

- 3% річних з простроченої суми за період з 01.01.2016р по 05.08.2016р в розмірі 1598,46грн.;

- суму нарахованого індексу інфляції за період з 01.01.2016р по 30.06.2016р в розмірі 4414,71грн;

- у рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 551,20грн,

а всього в розмірі 101162,19грн. (сто одна тисяча сто шістдесят дві гривні 19коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення.

Повне рішення суду складене 22.06.2018р.

Суддя: А.М.Лутай