Єд.унік. № 243/4529/18
Провадження № 2/243/1795/2018
25 червня 2018 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Старовецького В.І.,
за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-
24 травня 2018 року позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 квітня 2013 року помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2004 року ОСОБА_4 володів житловим будинком та земельною ділянкою № 26 по вул. Піонерській в м. Святогірськ, Донецької області. Після смерті останнього спадкоємцями його майна залишились дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3.
На підставі даного договору ОСОБА_1 08.02.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого до неї перейшло право власності на будинок № 26, по вул. Піонерській в м. Святогірську м. Словянська.
Свідоцтва про право власності на земельні ділянки видані не були, оскільки зясувалося, що ОСОБА_4 за життя після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрував в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно тільки житловий будинок, державний акт на право власності на земельні ділянки він не
отримав, і відповідно в державний реєстр речових прав на нерухоме майно відомості не подав. У звязку з чим нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, про що видав відповідну постанову. Таким чином ОСОБА_1 на даний час позбавлена можливості отримати свідоцтво на право на спадщину на земельні ділянки, на яких розташований її будинок, що змушує її звернутися до суду з даною позовною заявою. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельні ділянки, що розташовані за адресою: Донецька обл., м. Святогірськ, вул. Піонерська, 26.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 18 травня 2018 року, до судового засідання не зявились, надали суду заяви з проханням справу розглянути за їхньої відсутності та про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 29).
Відповідач ОСОБА_3, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просить справу розглянути без її участі (а.с. 30).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 709403 від 22 квітня 2013 року, виданого Виконкомом Святогірської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 помер 21.04.2013 року у м. Святогірську Донецької області (а.с.10).
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 327039 від 08.05.1971 року, виданого Краматорською філією ЗАГС Донецької області ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб 08.05.1971 року (а.с.11).
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належав житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами № 26 по вул. Піонерській в м. Святогірську та земельна ділянка, що знаходиться за тією ж адресою, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.9).
Згідно державного акту на право приватної власності на землю батьку спадкодавця ОСОБА_5 належала земельна ділянка, розташована на території Словяногірської міської ради для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,1673 га в межах згідно з планом (а.с.16).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, батьку спадкодавця ОСОБА_5 належала земельна ділянка, розташована за
Постановою приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6 в10.02.2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки, розташовані за адресою: Донецька область, м. Святогірська м. Словянська, вул. Піонерська, № 26 (а.с. 15).
Згідно договору про поділ спадкового майна від 08.02.2014 року спадкове майно, що належало ОСОБА_4 було поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2014 року ОСОБА_1 належить житловий будинок № 26, по вул. Піонерській у м. Святогірську м. Словянська Донецької області (а.с.13).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
Згідно ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього кодексу.
Відповідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розвязує питання про визнання права на спадкоємне майно.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.
Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, якщо протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК) спадкоємець, який постійно проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї, після закінчення 6 місяців із часу відкриття він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст.12961298 ЦК).
З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачем права приватної власності у порядку спадкування за законом земельні ділянки, які знаходяться за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. Піонерська, 26.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 263-265ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.
будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка розташована за адресою: Донецька область, місто Святогірськ, вул. Піонерська, 26.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_7