Провадження 2-о/127/576/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, -

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивував заяву тим, що є сином ОСОБА_6, яка є донькою ОСОБА_3 (бабусі заявника).

Крім ОСОБА_6, в бабусі є донька ОСОБА_4 (сестра матері заявника), яка є матірю ОСОБА_5 (двоюрідної сестри заявника).

29.12.2001 року бабуся заявника ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3 і змінила прізвище «Шестак» на «Баженова». Ще до реєстрації шлюбу вони жили разом однією сімєю в належній бабусі квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де були зареєстровані з 18.12.2001 року. Разом з ними у квартирі була зареєстрована тітка ОСОБА_4 і її донька ОСОБА_5, які фактично у даній квартирі ніколи не проживали і не проживають, мають своє окреме житло. Бабуся заявника та її чоловік вітчим матері заявника, якого він вважав своїм дідом, жили у квартирі вдвох. Проте, 21.06.2006 року у відділі РАЦС ВМУЮ Вінницької області шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 був розірваний, актовий запис № 808. Після розірвання шлюбу бабуся перейшла на своє дошлюбне прізвище «Шестак». З того часу вони продовжували жити в одній квартирі, але вже не підтримували сімейних відносин.

На початку 2010 року, коли заявник ще був неповнолітнім, його мати поїхала на роботу в Росію, де проживає до цього часу, а він залишився проживати з бабусею та дідом, які його виховували у відсутність матері. 26.01.2010 року заявник був зареєстрований в квартирі бабусі.

ОСОБА_7 був самотньою людиною, у нього не було родичів, тому між ним та заявником склались справжні сімейні стосунки: вони проживали однією сімєю, ставились один до одного як рідні дід та онук, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, вели сумісне господарство.

01.05.2018 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, на яку він не залишив заповіту. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг немає.

Разом із своїми родичами заявник поховав ОСОБА_7 за власні кошти і продавжує користуватись його майном (автомобілем та речами домашнього вжитку), утримує дане майно в належному стані.

Спадкодавець вважав заявника своєю сімєю, називав онуком, вони тривалий час проживали разом і були повязані спільним побутом. Вважає, що є спадкоємцем за законом 4 черги і таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, оскільки понад 5 років до відкриття спадщини проживав з ним однією сімєю.

На підставі ст.ст. 1264, 1268 ЦК України, ст. ст. 293, 294, 315, 316, 318 ЦПК України заявник просив встановити факт, що він проживав однією сімєю разом з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_5, понад 5 років до часу відкриття спадщини, а саме з 26.01.2010 року до дня смерті ОСОБА_7, яка настала 01.05.2018 року в м. Вінниці.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 заяву підтримав за викладених у ній обставин. Пояснив, що з 2010 року проживав однією сімєю з ОСОБА_7 (колишнім чоловіком бабусі), як з рідним дідусем, тому набув права, як спадкоємець 4-ї черги на спадщину, що залишилась після його смерті належний померлому автомобіль. Наголосив, що спорів щодо спадщини немає, спадкоємців попередніх черг немає.

В судовому засіданні треті особи: ОСОБА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали заяву ОСОБА_2, підтвердили факт проживання заявника однією сімєю з ОСОБА_7 з 2010 року та зазначили, що спорів з приводу спадщини немає.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він дружить з заявником з дитинства, проживає в сусідньому будинку. Підтвердив, що ОСОБА_8 з першого класу проживав з бабусею ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_7 в квартирі № 152. Вони проживали однією сімєю, вели спільно господарство, дід його виховував. Мати заявника весь час проживала в Росії.

Вислухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народився 11.09.1993 року в м. Вінниці, з 26.01.2010 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 5, 6).

Його батьками є ОСОБА_9, ОСОБА_6.

Бабуся заявника ОСОБА_3 (у шлюбі «Баженова») ОСОБА_10 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який народився 05.02.1942 року в с. Монастирище Ічнянського району Чернігівської області. Однак, їх шлюб 21.06.2006 року був розірваний (а.с. 8). Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 залишився проживати за місцем реєстрації проживання, оскільки власного житла не мав.

В належній ОСОБА_3 квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: з 18.12.2001 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зазначений як чоловік власника, знятий з реєстрації 06.07.2018 року, у звязку із смертю), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 (дочка); з 26.01.2010 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (внук); з 21.04.2010 року родичка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, з 10.10.2015 року внучка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 9).

В судовому засіданні на підставі пояснень заявника, заінтересованих осіб та досліджених письмових доказів було встановлено, що з 26 січня 2010 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня смерті останнього фактично проживали однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільно господарство.

ОСОБА_7 помер 01.05.2018 року в м. Вінниці, про що складено відповідний актовий запис № 1525 та видано свідоцтво про смерть серії І-АМ № 412569 (а.с. 14).

Згідно з даними із Спадкового реєстру та архівними даними, станом на 30.10.2018 року спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 3 ч. 2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 2, 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту проживання однією сім"єю зі спадкодавцем не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини заявнику потрібно для отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_7

Враховуючи наведені обставини і норми закону суд вважає необхідним заяву ОСОБА_2 задоволити та встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, ІПН НОМЕР_1, проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_12, однією сім`єю разом з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 26.01.2010 року до дня смерті ОСОБА_7, яка настала 01 травня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 1264, 1268 ч. 3, 1270 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 89, 315-319 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

заяву задоволити.

встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, ІПН НОМЕР_1, проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_12, однією сім`єю разом з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 26.01.2010 року до дня смерті ОСОБА_7, яка настала 01 травня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 26.11.2018 року.

Суддя: