АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Харків

справа № 621/1255/17

провадження № 22-ц/790/3170/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря судового засідання : Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зміївського районного суду Харківської області, ухвалене 02 квітня 2018 року, під головуванням судді Овдієнко В.В., в залі суду в місті Зміїв,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в серпні 2016 року між ним та відповідачем, як фізичною особою, була укладена угода в простій усній формі на купівлю-продажу сільськогосподарської продукції - насіння соняшнику.

Відповідно до даної угоди, він як покупець до 11 жовтня 2016 року повинен був зробити передплату відповідачу за продаж насіння соняшнику за ціною 7300 грн. за одну тону. Відповідно - ОСОБА_3 повинен був відвантажити йому насіння соняшнику на загальну суму 1002425 грн. 00 к.

На виконання своїх зобов'язань 10 жовтня 2016 ним був отриманий кредит в ТОВ "Фінансова Група "Український сільськогосподарський виробничо-будівельний кредит" в розмірі 1002425 грн.

11 жовтня 2016 відповідач - ОСОБА_3 отримав від нього в якості передплати 1002425 грн., однак свої зобов'язання не виконав і не відвантажив необхідну сільськогосподарську продукцію - насіння соняшнику, чим йому було заподіяно збитки на суму 1002425 грн.

На відміну від завдатку, який при невиконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказами укладення договору.

Отже оскільки відповідач отримавши від нього передплату за сільськогосподарську продукцію в розмірі 1002425 грн свої зобов'язання не виконав і не відвантажив необхідну сільськогосподарську продукцію насіння соняшнику, сума 1002425 грн., в якості авансу, підлягає поверненню.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь аванс в розмірі 1002425 грн.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було взято до уваги пояснення відповідача, які були надані в судовому засідання про те, що оригінал розписки, копія якої додана до позовної заяви, написаний в період укладання підприємствами Договорів консигнації, був знищений в його присутності самим позивачем через те, що грошей готівкою в зазначеному розмірі як часткової передоплати за сільськогосподарську продукцію в позивача не було. Таким чином відповідач не заперечував про наявність оригіналу розписки від 11.10.2016 року. У звязку із чим, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті доказу, а саме копії розписки від 11.06.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по договору позики, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів виникнення у відповідача зобов'язання щодо повернення авансу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно ксерокопії розписки, від 11.06.2016 року, складеної ОСОБА_3 в якості засновника ПП "Явірське", останній отримав від ОСОБА_1 суму в розмірі 1002425 грн. в рахунок оплати продукції. (а.с 4,12)

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з положеннями ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, дво або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не можу суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Крім того, частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, оригінал документу, з якого б вбачалося, що відповідач отримав від позивача грошові кошти позивач суду не надав, а долучив до позовної заяви лише не засвідчену ксерокопію розписки, яку не можна визнати належним і допустимим доказом на підтвердження обставин, якими він обгрунтовує.

Досліджуючи копію розписки, надану позивачем суд першої інстанції правильно надав оцінку цьому доказу та зробив вірні правові висновки.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів, позивач повинен підтвердити своє право вимагати ці кошти від відповідача. Для цього з метою правильного застосування вимог закону суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умов.

В матеріалах даної справи містяться ксерокопії (фотокопії) розписки від 11.10.2016 року, оригінала позивач не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначена ксерокопія є належним та допустимим доказом у справі не ґрунтуються на законі.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що розписка дійсно була складена в процесі підготовки до укладення договору, в очікуванні передачі коштів. Оскільки грошові кошти передані так і не були, оригінал розписки був знищений.

Зазначені доводи не спростовані позивачем.

Позивач не заперечує той факт, що він не має оригіналу розписки.

Той факт, що оригінал розписки існував колись та згодом був знищений - не спростовує висновків суду.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому підлягають залишенню без задоволення колегією суддів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області, ухвалене 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_5