УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2018 р.

Суддя Київського районного суду м. Харкова Д.В.Нев»ядомський, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ,-

в с т а н о в и в :

Позивач, звернулась до Київського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики .

На час розгляду заяви про забезпечення позову провадження у справі не відкрито, ухвалою від 30.11.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Одночасно з позовною заявою позивачем надано заяву по забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, АДРЕСА_1 в межах суми позовних вимог, а саме 124.935,18 (сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) гривень 18 копійок та судових витрат.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що невжиття забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_2 не має наміру повертати борг позивачу та може здійснити відчуження всього свого рухомого майна поза судовим контролем, що становить реальну загрозу втрати можливості позивача задовольнити свої вимоги за його рахунок.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 також має реальну можливість відчуження свого рухомого майна, що ускладнить виконання рішення суду у випадку задоволення моїх позовних вимог.

Також звертає увагу суду, що станом на теперішній час, на підставі постанови про арешт майна боржника №54902865 виданої 27.10.2017 року Київським ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області вже накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2, що свідчить про навмисне систематичне невиконання останнім зобов'язань щодо погашення боргу,а тому вважає за необхідне вжиття судом заходів щодо забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявником не обґрунтовано необхідності забезпечити позов, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, АДРЕСА_1 в межах суми позовних вимог, а саме 124.935,18 (сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) гривень 18 копійок та судових витрат, оскільки позивачем у заяві про забезпечення позову не конкретизовано переліку та видів нерухомого майна та рухомого майна ОСОБА_2, на які слід накласти арешт, окрім того на підставі постанови про арешт майна боржника №54902865 виданої 27.10.2017 року Київським ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області вже накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2.

Враховуючи наведене вище, а також те, що позивачем не зазначено, на яке саме майно відповідача слід накласти арешт в межах позовних вимог, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні даної заяви слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 149 - 153, ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Д.В. Нев»ядомський