П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/16312/17

Провадження № 22-ц/4815/191/18

Головуючий у суді першої інстанції: Куцоконь Ю.П.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

в м. Рівне Рівненської області о 09 год. 05 хв.

12.06.2018.

Повний текст рішення складено: 22.06.2018.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс";

відповідач 1: ОСОБА_2;

відповідач 2: ОСОБА_3;

відповідач 3: ОСОБА_4;

треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8;

представники учасників справи: позивача - адвокат Гамей Валентин Володимирович;

відповідача 1 - адвокат ОСОБА_10;

відповідача 2 - адвокат ОСОБА_11;

відповідача 3 - адвокат ОСОБА_12;

третьої особи ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_12:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" на рішення Рівненського міського суду від 12 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" (далі - ТОВ "ФК "Поліс") з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13; про визнання предметом попередньої іпотеки нежитлових приміщень, титульними правом власності на які володіють відповідачі; про визнання права на задоволення своїх вимог в позасудовому порядку відповідно до іпотечного договору на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; про вказівку у резолютивній частині рішення, що дане рішення суду є підставою для внесення до реєстру записів про іпотеку на підставі іпотечного договору.

Мотивуючи позов, вказувалося про те, що між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (далі - ПАТ "ВТБ Банк" або банк) і ОСОБА_5 3 жовтня 2007 року укладено Генеральну угоду №3, на підставі якої між ними укладено чотири кредитних договори.

З метою повернення позичальником отриманих кредитних коштів між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Амур Сервіс" (далі - ТОВ "Фірма Амур Сервіс") 3 жовтня 2007 року укладено іпотечний договір №17.08-03/07-ДІ01, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П., зареєстрований в реєстрі за №5873.

Відповідно до забезпечувального договору предметом іпотеки були нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії загальною площею 1 004, 4 кв.м в АДРЕСА_1, які належали на праві власності іпотекодавцю.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 січня 2014 року у справі № 569/6793/13-ц, що залишене без змін 19 квітня 2014 року Апеляційним судом Рівненської області, задоволено позов ОСОБА_5 до ПАТ "ВТБ Банк" і розірвано Генеральну угоду №03 від 03 жовтня 2007 року.

В подальшому, 17 вересня 2014 року судові рішення скасовано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ і передано до суду першої інстанції для нового розгляду. 18 грудня 2014 року ухвалою Рівненського міського суду зазначений позов залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2014 року у справі №918/350/14, яке залишене без змін 14 червня 2014 року постановою Рівненського апеляційного господарського суду, позов ТОВ "Фірма Амур Сервіс" задоволено і визнано таким, що припинилося, правовідношення за іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року; скасовано іпотечне обтяження нерухомого майна - приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, нежитлових приміщень загальною площею 1 004, 4 кв.м, номер за РПВН 288310 по АДРЕСА_1.

Згодом, 13 жовтня 2014 року судові рішення скасовано Вищим господарським судом і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року провадження у справі припинено.

2 вересня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис за реєстраційним №8000668 про державну реєстрацію факту припинення ТОВ "Фірма Амур Сервіс" за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу.

З Інформаційної довідки вбачається, що право власності за №6069669, що виникло на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС №027228, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 1 вересня 2008 року, припинено; об'єкт нерухомого майна знаходиться в процесі поділу.

На підставі договору купівлі-продажу №617 від 20.06.2014, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А., право власності на 1/2 частки будівлі більярдного залу та закусочної-піцерії зареєстровано за ОСОБА_7, номер запису про право власності №6087678.

Відповідно до договору купівлі-продажу №618 від 20.06.2014, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А., право власності на 1/2 частку будівлі більярдного залу та закусочної-піцерії зареєстровано за ОСОБА_6, номер запису про право власності 6087888.

При цьому на аркушах 24, 25, 30, 31 Інформаційної довідки зазначено, що право власності, зареєстроване за №6087678 за ОСОБА_7, та право власності, зареєстроване за №6087888 за ОСОБА_6, погашене 20 серпня 2014 року; як про підставу погашення вказується поділ об'єкта нерухомого майна.

Також 20 серпня 2014 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №25823159, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції того ж числа. Право власності на приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

20 серпня 2014 року за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на цей же об'єкт нерухомості на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №25832007, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції того ж числа. Право власності на нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Тоді ж за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на приміщення закусочної-піцерії в АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №25842057, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції 20 серпня 2014 року. Право власності на нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно тоді ж, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Того ж числа за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №25844294, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції 20 серпня 2014. Право власності на нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

20 серпня 2014 року за ним же було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №25846452, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції того ж числа. Право власності на об'єкт нерухомості зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

20 серпня 2014 року за ним же зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №25846452, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції тоді ж. Право власності на об'єкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Того ж числа за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за тією ж само адресою на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №26292382, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції 20 серпня 2014. Право власності на приміщення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2014, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

За таких обставин предмет іпотеки було поділено на сім окремих нежитлових приміщень, а титульне право власності на них зареєстровано за ОСОБА_7 (три приміщення) та ОСОБА_6 (чотири приміщення).

Рішенням Рівненського міського суду від 8 грудня 2014 року у справі №569/16384/14-ц позов ОСОБА_2 задоволено і звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, що належали на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6, і визнано право власності на них за позивачем.

Підставою для звернення ОСОБА_2 до суду було те, що між нею та ОСОБА_6 19 вересня 2014 року укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала у позивача 500 000 гривень позики з кінцевим терміном погашення до 23 вересня 2014 року. Право вимоги ОСОБА_2 забезпечено іпотекою належних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазначених нежитлових приміщень, про що укладено того ж числа відповідний договір. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А. і зареєстрований в реєстрі за №№978-984.

Станом на момент пред'явлення позову 20 жовтня 2017 року:

нежитлове приміщення площею 135, 4 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серії та номер: 239, від 6 квітня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А.;

нежитлове приміщення площею 127, 0 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду від 8 грудня 2014 року у справі №569/16384/14-ц;

приміщення більярдного залу площею 269, 3 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:01, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду від 8 грудня 2014 року у справі № 569/16384/14-ц;

нежитлове приміщення площею 70, 9 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_17 на підставі рішення Рівненського міського суду від 8 грудня 2014 року у справі № 569/16384/14-ц. Дане майно перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки, серія та номер:480, виданий 6 червня 2017 року, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А., укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_8;

приміщення закусочної-піцерії площею 171, 1 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду від 8 грудня 2014 року у справі № 569/16384/14-ц;

нежитлове приміщення площею 101, 6 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненського міського суду від 8 грудня 2014 року у справі №569/16384/14-ц;

нежитлове приміщення площею 132 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 2 лютого 2017 року, серія та номер: 51, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В.М.

Позивач покликається, що на підставі договору відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, додаткової угоди №1 від 27.11.2015 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 12МБ від 18 листопада 2015 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 12 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., було відступлено ТОВ "ФК "Поліс" право вимоги за кредитними договорами та іпотечним договором.

Вважає, що відповідно до ст.ст. 7, 11, 23, 36 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 514, 598, 59, 1054 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Рівненського міського суду від 12 червня 2018 року ТОВ "ФК "Поліс" відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; про визнання предметом попередньої іпотеки нежитлових приміщень, титульним правом власності на які володіють відповідачі; про визнання права на задоволення своїх вимог в позасудовому порядку відповідно до іпотечного договору на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; про вказівку у резолютивній частині рішення, що дане рішення суду є підставою для внесення до реєстру записів про іпотеку на підставі іпотечного договору.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у неповноті з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушенні норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що норми ст. 23 Закону України "Про іпотеку" передбачають перехід права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у т.ч. і в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Стаття 16 ЦК України надає позивачу права на захист своїх прав, в т.ч. і шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

Тому поділ спірного нежитлового приміщення на сім окремих нежитлових приміщень, власниками яких є особи, які відрізняються від іпотекодавця, не звільняє їх від цивільно-правової відповідальності.

Не погоджується із висновками суду про те, що позивач не набув права вимоги за кредитними договорами та іпотечним договором. Так, пунктом 1.1 іпотечного договору визначено, що предметом цього договору є передача іпотекодавцем на користь іпотекодержателя в іпотеку нерухомого майна, що зазначене в п. 1.3. цього договору, для забезпечення виконання повністю зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем за Генеральною угодою №03 від 3 жовтня 2011 року та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі. Тобто кожен із чотирьох кредитних договорів укладено в межах Генерального договору №03 від 3 жовтня 2011 року, а також вказується, що виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується також й іпотекою приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, що належить ТОВ "Фірма Амур Сервіс", у АДРЕСА_1, загальною площею 1 004, 4 кв.м.

На підтвердження своїх доводів посилається на ст.ст. 516, 518, 204 ЦК України щодо можливості переходу прав і обов'язків до нового кредитора, право боржника заперечувати проти вимог нового кредитора, правомірності укладеного правочину, а також на ст.ст. 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності і достатності доказів у їх сукупності.

Заперечує також і проти тверджень суду щодо неможливості набуття позивачем права вимоги за кредитними договорами з огляду на відсутність у ТОВ "ФК "Поліс" ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті. Натомість вказує, що норми чинного законодавства не містять вимог щодо наявності у сторін (сторони) договору про відступлення права вимоги за зобов'язанням, вираженим в іноземній валюті, ліцензії на здійснення валютних операцій. При цьому предметом кредиту одного із договорів були грошові кошти, виражені в національній валюті - гривні.

Вважає, що існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді (правова позиція Великої палати Верховного Суду, що зафіксована у постанові від 23.05.2018 у справі №910/73/17). Тобто висновки суду про те, що права іпотекодержателя підлягають державній реєстрації і лише з того моменту вони можуть бути здійснені, - не заслуговують на увагу.

Норми ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачають відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Однак існують такі суперечності, а саме видозміна предмета іпотеки за іпотечним договором, зміна іпотекодавців, реєстрація наступної іпотеки з нежитлових приміщень на користь ОСОБА_8 тощо.

Щодо одночасного відступлення прав вимоги за іпотечним договором та основним зобов'язанням, то вважає, що твердження суду де-факто про припинення іпотеки є помилковим і суперечить ст.ст. 17, 24 Закону України "Про іпотеку". Наведені норми права вказують про неможливість відступлення права вимоги за іпотечним договором без відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Не погоджується і з висновками суду про заперечення того, що спірні нежитлові приміщення є новоствореними об'єктами нерухомого майна. Так, майно не є новоствореним об'єктом нерухомого майна, якщо воно створене з прив'язкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням її функціональних елементів. Ця позиція узгоджується з правовим висновком постанови Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі №6-1213цс16.

Представник позивача вважає необґрунтованим твердження суду про припинення іпотечного договору, оскільки положення ст. 17 Закону України "Про іпотеку" не визначають припинення юридичної особи за рішенням засновників як підставу припинення іпотеки. Також покликався, що при конкуренції норм Цивільного кодексу України та Закону України "Про іпотеку" пріоритетними є правила спеціального закону. Стаття 17 цього Закону містить виключний і повний перелік підстав припинення іпотеки. Тобто іпотечний договір є чинним і продовжує свою дію, а тому породжує відповідні права та обов'язки сторін, в т.ч. й іпотечні зобов'язання титульних власників.

Підсумовуючи, зазначалося, що суд не застосовував положення закону, які підлягали до застосування, а саме ст.ст. 17, 23 Закону України "Про іпотеку", ст. 215 ЦК України та не додержав правил ст.ст. 77-80 ЦПК України.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов ТОВ "ФК "Поліс".

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_12, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, покликався на відсутність об'єктивних підстав для її задоволення. При цьому вказував про спростування доводів та аргументів автора скарги правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Подібні твердження - про правову неможливість для задоволення апеляційної скарги викладені і у відзиві представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_20 Як на спонукання для своїх висновків, посилалася на судову практику Європейського суду з прав людини, зокрема на Рішення від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто проти України", на Рішення від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", де вказано про те, що в будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_21 у поданому відзиві зазначала про необґрунтованість позовних вимог та апеляційної скарги, а тому просила її залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи позивача та заперечення відповідачів, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як правильно встановлено судом, 3 жовтня 2007 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_5 укладено Генеральну угоду №03, відповідно до якої укладено кредитний договір №17.08-03/07-СК від того ж числа (з наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009, від 20.09.2010, 30.08.2011), кредитний договір №17.11-03/07-СК від 16.10.2007 (з наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009, 20.09.2010, 30.08.2011), кредитний договір №19.23-03/08-СК від 21.01.2008 (з наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009, 20.09.2010, 30.08.2011), кредитний договір №19.27-03/08-СК від 13.02.2008 (з наступними змінами і доповненнями від 09.09.2009, 20.09.2010, 30.08.2011).

З метою повернення отриманих кредитних коштів за Генеральною угодою №03 від 3 жовтня 2007 року між банком та ТОВ "Фірма Амур Сервіс" було укладено іпотечний договір №17.08-03/07-ДІ01 від 3 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П. і зареєстрований в реєстрі №5873.

На підставі даного договору з урахуванням додаткового договору №3 до іпотечного договору від 03.11.2008, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №4793, визначено предмет іпотеки. Ним є нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії в АДРЕСА_1, які належать на праві власності ТОВ "Фірма Амур Сервіс". Загальна площа предмета іпотеки складає 1 004, 4 кв.м. Нерухоме майно передається в іпотеку з усіма його при належностями. Як видно із Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, предмет іпотеки був зареєстрований у Реєстрі прав власності за реєстраційним номером 288310. Предмет іпотеки належить іппотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС №027228, що видане Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 1 вересня 2008 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 січня 2014 року у справі №569/6793/13-ц позов ОСОБА_5 до ПАТ "ВТБ Банк" задоволено і розірвано Генеральну угоду №03 від 03 жовтня 2007 року, що укладена між сторонами. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2014 року апеляційну скаргу банку відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згодом, 17 вересня 2014 року дані судові рішення скасовані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а справу передано на новий розгляд до суду, що ухвалив рішення. Ухвалою Рівненського міського суду від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2014 року у справі №918/350/14 задоволено позов ТОВ "Фірма Амур Сервіс" до ПАТ "ВТБ Банк" і визнано правовідношення за іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 3 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П. та зареєстрованим в реєстрі за №5873, припиненим; скасовано іпотечне обтяження нерухомого майна - приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, нежитлових приміщень загальною площею 1 004, 4 кв.м, номер за РПВН 288310, адреса: Рівненська область, АДРЕСА_1, зареєстроване в Державному реєстрі іпотек за №5774093, та виключено запис про іпотеку за №5774093 з Державного реєстру іпотек.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 червня 2014 року апеляційну скаргу банку відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому, 13 жовтня 2014 року зазначені судові рішення скасовано постановою Вищого господарського суду України, а справу передано на новий розгляд до місцевого суду. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року провадження у справі припинено.

Судом обґрунтовано з'ясовано, що після скасування судових рішень ПАТ "ВТБ Банк" не вчиняв жодних дій з відновлення в Державному реєстрі іпотек запису про іпотеку нежитлових приміщень більярдного залу і закусочної-піцерії в АДРЕСА_1.

2 вересня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис за реєстраційним номером 8000668 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ "Фірма Амур Сервіс" за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу.

На час вирішення спірних правовідносин предмет іпотеки - нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії по АДРЕСА_1 поділено на сім окремих нежитлових приміщень і вони належать трьом відповідачам.

Вимагаючи задоволення своїх вимог, позивач зазначав про те, що 18 листопада 2015 року між банком і ТОВ "ФК "Поліс" укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ, а 27 листопада 2015 року - додаткову угоду №1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року, за яким банк відступив позивачу право вимоги за кредитними договорами, в т.ч. і за кредитними договорами №17.08-03/07-СК від 3 жовтня 2007 року, №17.11-03/07-СК від 16 жовтня 2007 року, №19.23-03/08-СК від 21 січня 2008 року та №19.27-03/08 від 13 лютого 2008 року, що укладені з ОСОБА_5

Також вказував, що 12 травня 2016 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "ФК "Поліс" було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки і договорами застави, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., за умовами якого банк відступив позивачу право вимоги за іпотечними договорами, у т.ч. і за іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 3 жовтня 2007 року, що укладений з ТОВ "Фірма Амур Сервіс".

Судом першої інстанції правильно встановлено й такі обставини та зроблено щодо них обґрунтовані висновки.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, а саме зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору №17.08-03/07-ДІ01 від 3 жовтня 2007 року предметом цього договору є передача іпотекодавцем іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем за Генеральною угодою №03 від 3 жовтня 2007 року та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі.

Пунктом 1.2. іпотечного договору №17.08-03/07-ДІ01 від 3 жовтня 2007 року визначено зміст основного зобов'язання та його розмір, а саме згідно з Генеральною угодою іпотекодержатель відкриває позичальнику кредитний ліміт (надає кредит) на строк до 2 жовтня 2017 року з максимальним розміром заборгованості в 500 000 доларів США.

В межах Генеральної угоди було укладено кредитні договори №17.08-03/07-СК від 3 жовтня 2007 року, №17.11-03/07-СК від 16 жовтня 2007 року, №19.23-03/08-СК від 21 січня 2008 року та №19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року.

В засіданні апеляційного суду представник ТОВ "ФК "Поліс" ствердив, що на даний час за позичальником рахується заборгованість за чотирма кредитними договорами, а саме 155 884, 78 доларів США, 68 778, 31 доларів США, 242 389, 58 доларів США та 1 502 963, 47 гривень.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що сумарно заборгованість за кредитними договорами (тілом кредиту) значно перевищує кредитний ліміт, який обумовлювався Генеральною угодою - 500 000 доларів США.

Як належно враховано судом попередньої інстанції, кожен із кредитних договорів містить покликання на те, що він є невід'ємною частиною Генеральної угоди №03 від 3 жовтня 2007 року. Однак позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про відступлення права вимоги саме за Генеральною угодою №03 від 3 жовтня 2007 року.

З додатку №1 до додаткової угоди №1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року відступлення відбулося лише за кредитними договорами, хоча згідно з іпотечним договором основним зобов'язанням зазначено саме Генеральну угоду та кредитні договори, які укладені та/або будуть укладені на її підставі.

За таких обставин правильним є твердження суду про те, що факт відступлення права вимоги за основним зобов'язанням на підставі Генеральної угоди від 3 жовтня 2007 року, на забезпечення виконання якого було укладено кредитні договори, не відбулося. Тобто позов про не ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Окрім того, об'єктивними і переконливими є висновки суду про відсутність доказів на підтвердження існування у позивача самого відступленого права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки.

Не є належними, допустимими і достатніми доказами відповідно до правил ст.ст. 77-80 ЦПК України додані до матеріалів позову копії договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки і договорами застави від 12 травня 2016 року з додатками.

Погоджується апеляційний суд й з висновками про необґрунтованість використання долара США при відступленні права вимоги. Так, положення ст.ст. 651, 526, 192, 524, 533 ЦК України, ст. 11 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютний контроль", пункту 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483, ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг" вказують про використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, що допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Обов'язковою умовою уступки грошових зобов'язань в іноземній валюті та можливості здійснення платежів за кредитними зобов'язаннями і пред'явлення грошових вимог до боржника та іпотекодавця є наявність індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Тобто сам по собі факт відсутності у ТОВ "ФК "Поліс" індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій унеможливлює виникнення у позивача права вимоги на звернення стягнення на заборгованість за кредитом та відсотками в іноземній валюті, а також звертати стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує фінансовий кредит в іноземній валюті.

Також обґрунтованим є твердження і про те, що ТОВ "ФК "Поліс" не вправі нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом в іноземній валюті, адже позивач не є кредитною установою, яка надає та обслуговує кредити в іноземній валюті.

Таким чином спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги про правомірність використання ТОВ "ФК "Поліс" іноземної валюти без індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 1 Закону України "Про іпотеку", ст. 514 ЦК України державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, іпотека.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем; іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

При заміні кредитора у зобов'язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як з'ясовано судом, банк не звертався до органів, які здійснюють реєстрацію, і не поновлював записів у державних реєстрах іпотек, заборони відчуження нерухомого майна тощо про обтяження нерухомості по АДРЕСА_1.

Норми статей 210 і 640 ЦК України передбачають момент вчинення правочину, який підлягає державній реєстрації, тоді, коли його зареєстровано. Тобто в іншому випадку такий правочин не можна вважати вчиненим (укладеним).

Тому суд зробив правильний висновок про факт відсутності у ТОВ "ФК "Поліс" порушеного права та невідповідність обраного ним способу його захисту визначеним законодавством способам і є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, аргументи автора апеляційної скарги про наявність права вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки, що не припинялося, є необґрунтованими та не можуть вважатися беззаперечними.

Щодо тверджень апеляційної скарги про те, що спірні нежитлові приміщення не є новоствореними об'єктами нерухомого майна, то з ними погодитися колегія суддів також не може.

Так, виділ частки з об'єкта нерухомого майна, який складається з кількох окремих будівель, споруд, об'єкта, фізичний поділ якого є можливим, має наслідком створення нового об'єкта нерухомого майна, якому присвоюється новий реєстраційний номер.

Висновки суду про новостворені об'єкти нерухомого майна повністю узгоджуються із пунктом 58 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, і діяв на час спірних відносин, та відповідають положенням ст.ст. 18, 21 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Такими, що не заслуговують на увагу, є і доводи апеляційної скарги про неможливість припинення іпотечного договору №17.08-03/07-ДІ01 від 3 жовтня 2007 року, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст. 91, 104, 105 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Сторонами не заперечується та обставина, що діяльність ТОВ "Фірма Амур Сервіс" як юридичної особи припинена, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено відповідний запис 2 вересня 2014 року за номером 8000668.

Не оспорюється і те, що ПАТ "ВТБ Банк" не звертався в ліквідаційній процедурі із грошовими чи іншими вимогами до ТОВ "Фірма Амур Сервіс".

Згідно із ч. 5 ст. 112 ЦК України вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідовується, вважаються погашеними.

Таким чином, правильними є висновки суду про неможливість задоволення вимог позивача за рахунок іпотечного майна через погашення перед банком зобов'язань ТОВ "Фірма Амур Сервіс".

Не погоджується колегія суддів і з аргументами позивача про недодержання судом процесуально-правових норм.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, жодних доказів, які вказували би про існування таких процесуально-правових дефектів, що потягли би хибне розв'язання судом цивільно-правового спору, ТОВ "ФК "Поліс" не надано, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх не було здобуто.

Решта доводів апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому до уваги колегією суддів не беруться.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи позивача про необхідність та вимушеність захисту його прав, порушуючи тим самим права відповідачів, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесені ТОВ "ФК "Поліс" судові витрати поверненню йому не підлягають з огляду на відхилення колегією суддів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Поліс" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 12 червня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 16.11.2018 о 12 год. 50 хв.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків