Справа № 372/2180/18
Провадження № 2-
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 листопада 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Бондаренко Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання договору дарування недійсним обґрунтовуючи який зазначала, що все своє життя живе у своїй квартирі АДРЕСА_1. Дану квартиру вона придбала разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі та успадкувала після його смерті. 10 квітня 2018 року позивачу стало відомо, що 20 грудня 2008 року державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було посвідчено договір дарування її квартири. Оскільки наміру і бажання укладати договір дарування свого єдиного житла вона ніколи не мала, вважає, що спірний договір дарування укладено всупереч її волі внаслідок обману, тому просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 грудня 2008 року посвідчений державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2387, а також стягнути судові витрати.

12.09.2018 року винесено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та призначення по справі підготовчого судового засідання.

30.10.2018 року винесено ухвалу про закриття провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявилася, виклик відповідача здійснювався відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової Обухівського районного суду Київської області на офіційному веб-порталі «ОСОБА_6 України».

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №17998237 від 05.03.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_3.

10.03.2008 року ОСОБА_3 помер.

Згідно договору дарування квартири від 20.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №3254, відповідно якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дарунок належну дарувальнику на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що 01.04.2016 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, на підставі договору дарування від 20.12.2008 року.

При наданні правової оцінки обставинам справи суд приймає до уваги наступне.

Виходячи зі змісту статті 717 ЦК України договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Належними і допустимими докази протилежне не доведено.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ч. 1 ст. 627 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У п.п. 2, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що в матеріалах справи є належні, допустимі та переконливі докази, які б вказували на те, що позивачка не мала наміру відчужувати належну їй квартиру, повноваженнями щодо її відчуження представника не наділяла, дії останньої не відповідали її волі та що вона не схвалила в подальшому вчинений від її імені правочин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що належне їй на праві власності майно вибуло поза її волею, а відтак спірна квартира підлягає витребуванню на користь позивачки відповідно до статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, доводи позову знайшли обєктивне підтвердження під час судового розгляду, що належна позивачу на праві власності квартира була відчужена усупереч її волі, тому договір дарування є нікчемним, оскільки довіреність на продаж належній їй квартирі вона не видавала.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодекос випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відповідач належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень не представила, доводи позову не спростувала, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

ОСОБА_6 витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 16, 31, 203, 204, 215, 216, 225, 236, 251-253, 258, 261, 264, 267, 1265 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 грудня 2008 року посвідчений державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2387.

Стягнути з ОСОБА_2 (прож. за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (прож. за адресою: 08720, АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко