АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1821/18Головуючий по 1 інстанції - Позарецька С.М.
Категорія: 53 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - Державна акціонерна компанія «Хліб України»;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3;

розглянувши у м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.09.2018 року, ухвалене під головуванням судді Позарецької С.М. у залі Придніпровського районного суду м. Черкаси 19.09. 2018 року, повний текст рішення складений 27.09. 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про зміну дати звільнення, - :

в с т а н о в и в :

27.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ДАК «Хліб України» про зміну дати звільнення.

Позивач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог посилається, що наказом № 93-к від 27.08.2015 року його було призначено на посаду генерального директора Черкаського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» з подальшим укладенням трудового контракту. У подальшому між сторонами 01.09.2015 року укладено трудовий контракт № 04-10/6, строк дії якого закінчується 31.12.2017 року.

На підставі наказу № 7-к/тр від 22.01.2018 року ОСОБА_3 звільнено з посади генерального директора Черкаського обласного дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України та припинено дію трудового контракту від 01.09.2015 року № 04-10/6 на майбутнє.

Позивач вказує, що з наказом про звільнення він не погоджується, оскільки ОСОБА_3 обов'язки генерального директора ЧОДП ДАК «Хліб України» виконувались до 27.03.2018 року включно, тобто до моменту передачі установчих документів, печатки та штампів підприємства виконувачу обов'язки Голови правління ДАК «Хліб України» ОСОБА_4, як це передбачено умовами трудового контракту.

ОСОБА_3 вважає, що фактичним днем його звільнення є 27.03.2018 року, тобто день передачі установчих документів підприємства та отримання трудової книжки. Тому позивач ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ДАК «Хліб України» змінити дату звільнення з 22.01.2018 року на фактичний день видачі трудової книжки та передачі документації підприємства у відповідності до умов трудового контракту на 27.03.2018 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.09.2018 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначається, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, хоча позивач звертав увагу суду на те, що днем звільнення він вважає день видачі трудової книжки. ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.09.2018 року і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку письмового провадження з повідомленням сторін, але без виклику у судове засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, та їх представників, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення у повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, дійшовши висновку про відсутність будь-яких належних, допустимих, переконливих доказів, які б свідчили про те, що протягом часу з 23.01. по 27.03.2018 року включно ОСОБА_3 виконував посадові обов'язки керівника підприємства.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів апеляційного суду не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції наказом № 93-к від 27.08.2015 року позивача ОСОБА_3 призначено на посаду генерального директора ЧОДП ДАК «Хліб України» з подальшим укладенням трудового контракту. 01.09.2015 року між сторонами укладено трудовий Контракт № 04-10/6 строком з 01.09.2015 року до 31.12.2016 року включно. Згідно додаткової угоди № 1 до трудового контракту від 01.09.2015 року датованої 27.12.2016 роком, строк дії контракту продовжено до 31.12.2017 року (п.1 додаткової угоди № 1). А п.8 додаткової угоди № 1, пункт 7.10 розділу 7 викладено у такій редакції: «За два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк. У випадку, коли до закінчення терміну дії контракту його не було продовжено або укладено на новий термін, він вважається продовженим на 10 робочих днів, з метою належної передачі документації та справ новопризначеному керівнику чи іншій уповноважений власником особі.

Після передачі справ уповноваженій особі власник повідомляє керівника про закінчення строку дії трудового контракту. Трудовий договір з керівником припиняється у день вказаний у повідомленні власника про закінчення строку дії трудового контракту. Звільнення керівника проводиться згідно п.2 ст. 36 КЗпП України».

Відповідно до ч. 3 ст.21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, в т.ч. закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Вказаний пункт відсилає до пункту 2 частини 1 статті 23 КЗпПУ, де встановлено, що трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (контракт у випадках, передбачених законами України).

Закінчення терміну дії контракту і видання, у зв'язку із цим, наказу про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем за два тижні до закінчення терміну дії контракту, було направлено позивачу рекомендованим листом повідомлення про наміри розірвати трудовий контракт від 01.09.2015 року та звільнити з посади ОСОБА_3 Даним листом було запропоновано ОСОБА_3 31.12.2017 року прибути до головного офісу ДАК «Хліб України» та передати за актом установчі документи, ознайомитись з наказом, отримати трудову книжку. Даний лист був отриманий позивачем ОСОБА_3

У зв'язку з перебуванням позивача сидорова А.Ю. на лікарняному на підставі наказу № 1-к/тр від 09.01.2018 року на час хвороби ОСОБА_3 обов'язки голови було покладено на ОСОБА_5 22.01.2018 року позивач вийшов з лікарняного на роботу і наказом від 22.01.2018 року його було звільнено.

24.01.2018 року на адресу позивача ОСОБА_3 було направлено повідомлення про звільнення та прохання прибути ознайомитись з наказом і отримати трудову книжку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, щодо відмови у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач виконував будь-які посадові обов'язки керівника підприємства і є підстави вважати, що він працював до 27.03. 2018 року. ДАК «Хліб України», не бажаючи продовжувати трудові відносини, звільнив ОСОБА_3 на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої є безпідставними, які не спростовують висновків суду, та не дають підстав стверджувати, як зазначено у скарзі, що позивач виконував обов'язки генерального директора до 27.03.2018 року. Наявні у матеріалах справи поштові направлення позивачу свідчать про те, що позивач не перебував на підприємстві та не виконував обов'язків генерального директора.

Отже, доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_3 не є суттєвими, спростовуються наявними у матеріалах справи допустимими, належними доказами, тому не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374, 375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.09.2018 року залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.09.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів у порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук