Справа № 368/1889/14-ц
провадження № 6/368/47/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю представника ДВС ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

представника боржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за поданням Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортних документів, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортних документів за межі України.

Подання мотивовано тим, що на виконанні Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться виконавче провадження 57155781 з виконання виконавчий лист № 368/1889/14-ц виданий 09.08.2018 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 203868,90 грн. на повернення суми позики та 243691,29 грн. процентів від суми позики по договору позики від 01.10.2010 року.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_3, дата народження 17.07.1969, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавцем 06.09.2018 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки з ДРРП за боржником зареєстрована квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

06.09.2018 р. державним виконавцем винесена постанова про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника.

18.09.2018 року винесена постанова про розшук транспортного засобу Мегсеdе8-benz VITO, д.н.з. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3

Згідно відповіді ПФУ від 19.09.2018 року ОСОБА_3 отримує дохід в ПП «Шаравара».

Згідно відповіді територіального сервісного центру № 3242 від 03.10.2018 року за боржником зареєстровано транспортні засоби: причіп ПФ 01 ФЕРМЕР, днз АІ1732ХХ та автомобіль НОМЕР_3.

12.10.2018 року державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

01.11.2018 року до відділу надійшла заява боржника про відкладення проведення виконавчих дій.

Виконавцем 06.09.2018 р. та 19.09.2018 р. на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, ОСОБА_3 на виклики з'являється, але рішення не виконує.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 та транспортні засоби: причіп ПФ 01 ФЕРМЕР, днз АІ1732ХХ та автомобіль НОМЕР_3., однак ОСОБА_3 рішення не виконує.

ОСОБА_3 одержує дохід в ПП "Шаравара", однак самостійно кошти по рішенню суду не сплачує, 30.10.2018 р. винесена постанова про звернення стягнення на дохід боржника, та надіслана до головного бухгалтера ПП «Шаравара» для виконання.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення.

Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" № 3857-ХП у редакції від 10.12.2015 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Представник Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області підтримала подання та просила задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 вимоги подання не підтримав, оскільки підстав для задоволення подання у суду відсутні, оскільки рішення суду частково виконується, тому відсутні підстави для задоволення вказаного подання.

Стягувач ОСОБА_2 подання підтримав та вважає, що є всі підстави для задоволення подання.

Суд, вислухавши представника Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, думку представника боржника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, вивчивши матеріали подані до подання, приходить до висновку про відмову у задоволенні подання, виходячи з наступного.

На виконанні у Кагарлицькому районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 57155781 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 203868,90 грн. на повернення суми позики та 243691,29 грн. процентів від суми позики по договору позики від 01.10.2010 року.

06 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої було надіслано сторонам.

06.09.2018 р. направлено виклик боржнику ОСОБА_3 за місцем реєстрації.

06 вересня 2018 р. винесено постанову про арешт майна, згідно якої накладено арешт на майно, що належить боржнику все рухоме та нерухоме майно, яку для відмова було направлено сторонам.

18 вересня 2018 р. було винесено постанова про розшук майна боржника, згідно якого неможливо зясувати місце знаходження транспортного засобу марки «Мегсеdе8-benz VITO», д.н.з. НОМЕР_4, що належить на праві власності ОСОБА_3

Згідно відповіді ПФУ від 19.09.2018 року ОСОБА_3 отримує дохід в ПП «Шаравара».

Згідно відповіді територіального сервісного центру № 3242 від 03.10.2018 року за боржником зареєстровано транспортні засоби: причіп ПФ 01 ФЕРМЕР, днз АІ1732ХХ та автомобіль НОМЕР_3.

12.10.2018 року державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку ще не є свідченням ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

За змістом ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд. Так, у справі «Хорнсбі проти Греції» ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄКПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях «Ромашов проти України», «Дубенко проти України», «Вассерман проти Росії», «Малиновський проти Росії», «Гіззатова проти Росії» та ін.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 та 3 вказаної статі Закону визначено обов'язки та повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з'ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини 1, частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Майнові відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, що означає здатність нести юридичну відповідальність за рахунок власного майна.

В ході судового розгляду встановлено, що боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_3 є особою, яка працює та щомісячно з її заробітної плати мають відбуватися відрахування грошових коштів на погашення заборгованості, саме в межах виконавчого провадження № 57155781. Інших регулярних доходів він не отримує.

Крім того, в його власності наявне нерухоме майно, на яке у встановленому законом порядку можливо звернути стягнення. Такі обставини не заперечувались в судовому засіданні ні стягувачем, ні державним виконавцем.

Проте, при зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження тільки на те, що ОСОБА_3 має боргові зобов'язання, які добровільно не виконує.

Належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення шляхом вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судових рішень, або безпідставно не з'являється на виклики державного виконавця та умисно ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків, суду не надано.

З урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, суд вважає, що підстави для задоволення подання відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не доведено факт умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, а тому у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України слід відмовити.

Керуючись ст.. 441 ЦПК України та Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортних документів - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 30.11.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко