ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м.Суми

Справа №583/2103/18

Номер провадження 22-ц/788/2135/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Охтирська міська рада Сумської області, Комунальне підприємство Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планових робіт», ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Ярошенко Т.О., у приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області, повний текст рішення складно 27 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

05 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Охтирської міської ради, Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що за договором купівлі-продажу від 22 березня 2000 року, укладеним між нею та відповідачем ОСОБА_3, було придбано 45/100 частини жилого будинку з господарськими спорудами та надвірними побудовами, житловою площею 48,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 22 березня 2000 року нерухоме майно складалось із одноповерхового дерев'яного - цегляного будинку, житловою площею 48,2 кв.м, за технічними позначенням А, а, а4, з наступними господарськими спорудами та надвірними будівлями: літня кухня Б, літня кухня Ж, сарай В, огорожа №1-2, колодязь №3-К. Самочинно побудованих об'єктів не існувало. В результаті поточної технічної інвентаризації КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» 02 березня 2017 року визнано наявність у складі 45/100 частини її власності самочинного будівництва, що не відповідає дійсності. Зазначає, що тамбур а4 був узаконеним ще до 2000 року, а об'єкт у вигляді тамбуру а6 насправді є навісом зі скла над сходами ганку до приміщення тамбуру а4, та не є об'єктом нерухомості. Тобто, підставою звернення до суду стало невизнання відповідачами її права на вказані об'єкти нерухомого майна.

Просить визнати за нею право власності на тамбур а4 (він же а-4-ІІ), площею 4,4 кв.м до житлового будинку зі заскленим навісом а6 над сходами до приміщення даного тамбуру а4 та над територією перед сходами до даного тамбуру а4, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У своїх доводах вказує на те, що факт порушення відповідачами її права на спірні об'єкти нерухомого майна підтверджується зібраними по справі доказами. Зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано те, що тамбур а4 був збудований відповідачем ОСОБА_3 ще до придбання нею частини домоволодіння, представники КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» при виготовленні технічної документації не цікавились наявністю дозвільної документації. Вважає, що безпідставно відмовлено у задоволенні її заяви про виклик свідка та визнано неналежним доказом експертний висновок.

Від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. При цьому вказують на те, що ними не заперечується право позивача та фактично між ними відсутній спір щодо спірних об'єктів нерухомості. Зазначають, що позивачем не доведено, що ними чиняться перешкоди в користуванні нею тамбурами а4 та а6. Також зазначають, що спір між ними виник з приводу самочинно збудованого позивачем гаражу, який чинить їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» подано заперечення, в якому вказують на те, що поточна інвентаризація домоволодіння була проведена з дотриманням положення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Мінрегіонбуду №127 від 24 травня 2001 року, позивачем не було надано будь-яких дозвільних документів, які б підтверджували наявність дозволу на здійснення будівництва тамбурів а4 та а6.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, відповідача ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що її права та законні інтереси були порушені саме відповідачами. До відповідних органів з питань узаконення об'єктів самовільного будівництва позивач не зверталась, відмов не отримувала.

Колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі - продажу від 22 березня 2000 року ОСОБА_1 придбала 45/100 частини житлового будинку із господарчими спорудами, що розташовані на земельній ділянці Охтирської міської ради, по АДРЕСА_2, у м. Охтирка у ОСОБА_3 На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок жилою площею 48,2 кв.м. зазначений під літерами А, а, а4 та надвірні споруди: сарай - л. кухня - Б, літня кухня - Ж, сарай - В., огорожа - №1-2, колодязь №3 - к (т. 1, а.с.13).

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2, м. Охтирка, Сумської області, загальною площею 0,1 га, на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2- розміром 55/100 частки та ОСОБА_1 розміром - 45/100 частки (т. 1, а.с.23-27).

Рішенням виконкому Охтирської міської ради № 248 від 11 серпня 1988 року було надано дозвіл попередньому власнику ОСОБА_5 на добудову житлової кімнати розміром 3м х 3м, тамбура 2м х 4м по АДРЕСА_2, м. Охтирка та надано дозвіл на виконання будівельних робіт вказаних добудов (т. 1, а.с.15-16).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, м. Охтирка, Сумської області виготовленого 17 березня 2000 року, житловий будинок, 45/100 частин якого належить ОСОБА_1, квартира №2 складається з: 2-1 коридор, 2-2 кухня, 2-3 коридор 2-4 коридор, 2-5 жила кімната, 2-6 жила кімната, 2-7 жила кімната, ІІІ сіни (т. 1, а.с.17-19).

З наданої КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» довідки від 02 березня 2017 року за №177 слідує, що за даними інвентаризації, за адресою по АДРЕСА_2, м. Охтирка, Сумської області, прибудови «а», «а3», тамбура «а4» та «а6» та гараж «Е» збудовані самочинно (т. 1, а.с.20).

У відповідності до статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦК України, складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

За змістом ст.ст. 380, 381 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Тобто, виходячи з положень ст.ст. 187, 380, 381 ЦК України, спірні тамбура а4 та а6 є складовими частинами житлового будинку і не є самостійними нерухомими речами в розумінні ст. 179 ЦК України, у зв'язку з чим право власності на такі прибудови як на окремі об'єкти визнаватися не може.

Колегія суддів погоджується також із висновками суду щодо недотримання позивачем порядку узаконення самочинного будівництва.

Зокрема, частинами 1, 5 статті 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

В пункті 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року №6 роз'яснено, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Тобто, в судовому порядку право власності на самочинно збудоване майно може бути вирішено лише після розгляду даного питання компетентним органом, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право.

Однак, позивачем в порушення приписів ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано суду доказів звернення до компетентних органів з приводу прийняття спірних прибудов до експлуатації та отримання нею відмови.

Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи інстанційними судами також доводи позивача про порушення чи не визнання відповідачами Охтирською міською радою Сумської області, КУ Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планових робіт», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 її права власності на спірні прибудови.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду зазначали, що ними не заперечується наявність у позивача прав на спірні прибудови. Фактично між ними відсутній спір щодо користування позивачем даним майном.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планових робіт» тамбури а4 та а6 в технічній документації, виготовленій в результаті проведеного технічної інвентаризації, зазначені як самочинно збудовані, чим і були порушені її права на вказане майно.

Тобто, спір фактично виник між ОСОБА_1 та КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планових робіт» з приводу внесених даним відповідачем до технічної документації записів про те, що тамбури а4 та а6 є самочинно збудованими, а не щодо її права на вищезазначені прибудови.

Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі складає 22 500 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : С.Г. Хвостик

С.С. Ткачук