Ухвала

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 2-4946/10

провадження № 61-47049ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СинельниковаЄ. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору недійсним і виконаним

та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року.

У касаційній скарзі, поданій 10 листопада 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2018 року та передати справу на новий розгляд.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, а також право заявника на доступ до суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 129 Конституції України гарантовано право на апеляційний перегляд справи.

Апеляційне провадження здійснюється у порядку, передбаченому ЦПК України.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 протягом восьми років

нехтувала своїми процесуальними правами та обов'язками, не цікавилась станом розгляду цивільної справи № 2-4946/10 за її позовом

до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору недійсним і виконаним та визнання права власності.

Апеляційний суд, встановивши, що апеляційну скаргу подано зі значним спливом часу після ухвалення судового рішення, яке оскаржується, дійшов обґрунтованого висновку про те, що процесуальна бездіяльність позивача, який являється ініціатором судового процесу, не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом. Поновлення позивачу строку на апеляційне оскарження судового рішення, яке було ухвалене вісім років потому, буде суперечити принципу правової визначеності.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно

від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність поважних причин пропуску заявником на вісім років строку на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року, не ставлять під сумнів правильність оскарженої ухвали апеляційного суду. Обставин непереборної сили, які могли завадити ОСОБА_4 подати апеляційну скаргу на судове рішення, у цій справі не встановлено.

Заявником не доведено, що результати розгляду цієї справи в межах вирішеного процесуального питання можуть мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Саме лише посилання на це у тексті касаційної скарги не свідчить про наявність різної судової практики або її відсутність з вирішеного апеляційним судом питання.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм ЦПК України не викликає розумних сумнівів. При винесенні ухвали, яка оскаржується, судом апеляційної інстанції надано оцінку гарантіям, передбаченим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору недійсним і виконаним та визнання права власності - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта