Єдиний унікальний номер 226/1174/18 Номер провадження 22-ц/4804/236/18
Суддя-доповідач Жданова В.С. Єдиний унікальний номер 226/1174/18
Категорія 53 Номер провадження 22-ц/4804/236/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Азевича В.Б., Краснощокової Н.С.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія Краснолиманська» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 липня 2018 року у цивільній справі № 226/1174/18 (суддя Редько Ж.Є.) за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК Краснолиманська») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05 жовтня 2009 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді ГРП та РГВ дільниці МДРСУ. У зв'язку з нерегулярною виплатою заробітної плати 18 вересня 2014 року він подав заяву про звільнення з 19 вересня 2014 року. Проте, відповідач його не звільнив, не видав трудову книжку, копію наказу про звільнення та не повідомив про причини своєї бездіяльності.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року у сумі 20 046,24 гривень, виходячи із його середньоденної заробітної плати у розмірі 278,42 гривень, вихідну допомогу у сумі 17 540,49 гривень та моральну шкоду у сумі 300 гривень, а також зобов'язано відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку. Згідно із наказом № 3214-к від 16 вересня 2015 року відповідач звільнив його з 19 вересня 2014 року за ч .3 ст. 38 КЗпП України, надіслав трудову книжку, яку він отримав 19 вересня 2015 року, та провів з ним остаточний розрахунок 25 листопада 2015 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2016 року з відповідача на його користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки у сумі 61 809,24 гривень та у відшкодування моральної шкоди 300 гривень.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року з відповідача на його користь було стягнуто невиплачену йому при звільненні компенсацію за невикористану відпустку за 2014-2015 роки у розмірі 7795,76 гривень, яку було йому сплачено 06 лютого 2017 року.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року відповідача зобов'язано нарахувати та виплатити йому індексацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати компенсації за невикористану відпустку в сумі 7795,76 гривень з 19 вересня 2015 року по 06 лютого 2017 року, яка була йому перерахована 26 квітня 2018 року .

Просив суд стягнути на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 84918,10 гривень із розрахунку із розрахунку середньоденного заробітку в сумі 278 грн 42 коп. х 305 робочих днів прострочення за період з 07 лютого 2017 року по 26 квітня 2018 року. та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 849,10 гривень.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугільна компанія Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено. Стягнуто з державного підприємства «Вугільна компанія Краснолиманська» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 07 лютого 2017 року по 26 квітня 2018 року в сумі 84 918,10 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ДП "ВК Краснолиманська", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької від 30 липня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що за вимогами позивача має місце подвійне стягнення, оскільки що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.04.2015 року на користь позивача стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 23.09.2014 р. по 30.12.2014 р. у розмірі 20046 грн., а рішенням цього ж суду від 03.03.2016 року на користь позивача стягнуто середній заробіток за затримку трудової книжки та середній заробіток за дні затримки розрахунку за період з 31.12.2014 р. по 24.11.2015 у розмір 61809,24 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 23.12.2016 р. стягнуто компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 7795,76 грн., яка повністю виплачена позивачу 06.02.2017 р. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 27. 02.2018 року відповідача зобов'язано нарахувати та виплатити позивачу індексацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати компенсації за невикористану відпустку, яка була йому перерахована 26.04.2018р. Просить врахувати ту обставину, що при вирішенні питання про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки, позивач свідомо не заявляв вимог про нарахування, маючи намір в подальшому штучно наростити заборгованість підприємства зі стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути середній заробіток за затримку розрахунку втретє. Судом першої інстанції не враховано те, що вина підприємства у затримці виплати розрахунку відсутня, оскільки грошові кошти для виплати стягнутих сум платіжними дорученнями перераховувались до Покровського міського відділу ДВС, який здійснював примусове виконання судового рішення і виконавча служба мала на рахунку грошові кошти для своєчасно виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Копія апеляційної скарги отримана відповідачем 18 вересня 2018 року, наданий відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься розрахунок суми інфляційних втрат за весь період після звільнення у загальному розмірі 1184 грн. Крім того, відповідач просить врахувати, що при нарахуванні інфляційних втрат 1184,96 грн. позивачу повторно виплачено 7795,76 грн.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ДП ВК «Краснолиманська» з 05.10.2009 р. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року ДП «ВК «Краснолиманська» зобов'язано звільнити позивача за ч.3 ст.38 КЗпП України та стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 23 вересня 2014 року по 30 грудня 2014 року в сумі 20 046,24 гривень, вихідну допомогу в сумі 17 540,49 гривень та моральну шкоду в сумі 300 гривень, а також зобов'язано відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03.03.2016 року на користь позивача стягнуто середній заробіток дні затримки розрахунку за період з 31.12.2014 р.( винесення рішення) по 24.11.2015 у розмір ( день фактичного розрахунку) у розмірі 61809,24 грн..

Постановою апеляційного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року ДП «ВК «Краснолиманська» зобов'язано виплатити ОСОБА_2 індексацію та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку виплати компенсації за невикористану відпустку.

У виконання Постанови Апеляційного суду Донецької області від 27.02.2018 року відповідач розрахував суму індексації та виплатив її позивачу 26.04.2018 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті компенсації за невикористану відпустку йому не була нарахована індексація втрати частини заробітку через порушення строку її виплати, у зв'язку чим порядку ст. 117 ЦПК України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичної виплати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 липня 2016 р. у справі N 6-1207цс16).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 28.11.2015 року провів розрахунок з позивачем, виплативши йому у повному обсязі стягнуті за рішенням Красноармісйського міськрайонного суду від 03.04.2915 року: суму заборгованість по заробітній платі на день звільнення, вихідну допомогу 17540,49 грн., моральну шкоду 300 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку 20046,24 грн. за період з вересня 2014 р. по грудень 2014 р.

Рішенням суду від 03.03.2016 року з відповідач на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 30 грудня 2014 року ( рішення суду про стягненні ) по день фактичного розрахунку 24 листопада 2015 року у розмірі 61809,24 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду з відповідача на користь позивача стягнута компенсація за невикористану відпустку у розмірі 7795,76 грн., яка виплачена позивачу 06.02.2017 року.

У жовтні 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просив останнього зобов'язати ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» нарахувати та виплати індексацію та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати компенсації за дні невикористаної відпуски.

Відповідач не визнавав право позивача на нарахування індексації на суму компенсації відпускних.

Апеляційний суд Донецької області постановою від 27.02.2018 року лише зобов'язав відповідача провести нарахування індексації та компенсації в зв'язку із втратою частини заробітку через порушення строків виплати.

Суму індексації відповідач визначив сам, яку перерахував позивачу 27.04.2018 року. З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що відповідач здійснив нарахування компенсації на невиплачену суму компенсації відпускних за період з вересня 2014 року ( дня звільнення) по квітень 2018 року, що складає 1184,96 грн.

При цьому відповідач здійснив нарахування індексації за період з вересня 2015 року, хоча позивач просив виплатити компенсацію лише за період з 06.02.2017 року по 26.04.2018 року, тобто здійснив виплату інфляційних втрат за більший період.

Враховуючи те, при зверненні до суду з позовом позивач лише просив відповідача виплатити індексацію при цьому будь-яких конкретних сум позивач не заявляв; відповідач нарахував суму індексації за більший період, ніж зазначений у позові, визначив до стягнення 1184,96., але фактично повторно перерахував 7795,76 грн. тому за таких обставин апеляційний суд вважає можливим застосувати принцип співмірності.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статті 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом з тим при розгляді зазначеного питання необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми , істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника,обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Таким чином, заборгованість відповідача по виплаті індексації, яка розрахована за більший період, ніж заявлено позивачем, складає 1184,96 грн; середній заробіток за затримку виплати інфляційних втрат за період з 07.02.2017 р. по 26.04.2017 р. становить 84918,10 грн.; відповідачем у листопаді 2015 року виплачена заборгованість по заробітній платі, моральна шкода, вихідна допомога, середній заробіток за дні затримки розрахунку, а також виплачена компенсація за невикористані дні відпустки. З вимогою про стягнення компенсації, право на отримання якої відповідач оспорював, позивач звернувся лише в жовтні 2017 року. Апеляційний суд враховує також те, що відповідач перераховував грошові суми на рахунок Державної виконавчої служби, яка проводила виплату відповідно до зведеного виконавчого провадження. Крім того, позивачу двічі перерахована компенсаційна сума 7795,76 грн.

Вказані обставини дають апеляційному суду підстави для застосування принципу співмірності, який при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Апеляційний суд враховує також те, що ні позивачем, ні судом сума інфляційних втрат не визначалась, вона була визначена відповідачем та йому перерахована і позивач з цією сумою погодився.

Виходячи із принципів справедливості та розумності, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати інфляційних втрат у розмірі 1184,96 грн., що є спів мірним із сумою заборгованості.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, становить 849,18 грн. від суми 84918 грн. Позов задоволений частково на суму 1184,96грн, що складає 1,4% . Таким чином, поверненню піддягає судовий у розмірі 1189 грн.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення суми, що підлягає стягненню на користь позивача за затримку виплати індексації та зміні в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 липня 2018 року змінити .

Стягнути з «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07.02.2017 р. по 26.04.2018 р. у розмірі 1184,97 грн. та судовий збур 11,89 грн., всього 1196,86 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3.ст. 389 ЦПК України.

Судді: