КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2232/18
Провадження № 2-о/488/71/18 р.
29.05.2018 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,
за участю присяжних - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за заявою Міської лікарні № 5 м. Миколаєва про обовязкову примусову госпіталізацію до обласного протитуберкульозного диспансеру м. Миколаєва та примусового лікування проти туберкульозу хворого ОСОБА_5, -
У травні 2018 року заявник Міська лікарня № 5 м. Миколаєва звернулася до суду із заявою про обовязкову примусову госпіталізацію до обласного протитуберкульозного диспансеру м. Миколаєва та примусове лікування проти туберкульозу хворого ОСОБА_5. Дана заява була мотивована тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на диспансерному обліку в протитуберкульозному кабінеті Міської лікарні № 5 із захворюванням на туберкульозу з 2015 року. Хворіє на заразну мультирезистентну активну форму туберкульозу з квітня 2015 року. Лікувалася в стаціонарі Миколаївського протитуберкульозного диспансеру з 22.04.2015 по 15.09.2016р.р., виписаний на амбулаторне лікування. Амбулаторно лікувався з 21.09.2015 року. Під час амбулаторного лікування не одноразово порушав прийом препаратів, зловживав алкоголем, а 03.03.2016 року хворий перервав лікування. На даний час ОСОБА_5 злісно ухиляється від лікування, відвідує місця загального користування, переховується від медичних працівників, що становить загрозу розповсюдження та захворювання на туберкульоз серед населення.
Рішенням суду від 23.05.2016 року було зобов'язано Міську лікарню № 5 госпіталізувати ОСОБА_5 до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру без його згоди, строком від 3-х місяців для примусового лікування від заразної форми туберкульозу. Проте, встановити місце його знаходження та здійснити примусову госпіталізацію не виявилося можливим.
На підставі викладеного, заявник був змушений звернутись до суду із даною заявою.
В судове засідання представник заявника не з'явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, викладені вимоги підтримує.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, причина його неявки суду не відома.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Пунктами 12, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05 липня 2001 року визначено, що туберкульоз - це соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Хворий на заразну форму туберкульозу це хворий на туберкульоз, у мокротинні якого виявляються мікобактерії туберкульозу, який є джерелом інфекції для осіб, які з ним контактують.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 вказаного Закону на хворих на туберкульоз та інфікованих мікобактеріями туберкульозу покладено обов'язки дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05 липня 2001 року у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців.
Частиною другою статті 12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» № 2586-ІІІ від 05.07.2001 р. передбачено,що хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобов'язані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від обов'язкової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади.
У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню, а носії збудників зазначених хвороб та особи, які мали контакт з такими хворими, обов'язковому медичному нагляду і карантину у встановленому порядку.
Як вбачається із матеріалів цивільної справи, зокрема, з Мотивованого висновку лікаря фтизіатра Жовтневої ЦРЛ про доцільність примусової госпіталізації ОСОБА_5, Виписки із медичної карти амбулаторного хворого та Виписки з постанови ЛКК, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на диспансерному обліку в протитуберкульозному кабінеті Міської лікарні № 5 із захворюванням на туберкульозу з 2015 року. Хворіє на заразну мультирезистентну активну форму туберкульозу з квітня 2015 року. Лікувалася в стаціонарі Миколаївського протитуберкульозного диспансеру з 22.04.2015 по 15.09.2016р.р., виписаний на амбулаторне лікування. Амбулаторно лікувався з 21.09.2015 року. Під час амбулаторного лікування не одноразово порушав прийом препаратів, зловживав алкоголем, а 03.03.2016 року хворий перервав лікування. На даний час ОСОБА_5 злісно ухиляється від лікування, відвідує місця загального користування, переховується від медичних працівників, що становить загрозу розповсюдження та захворювання на туберкульоз серед населення.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 346 ЦПК України розглянувши заяву про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, суд ухвалює рішення, яким відхиляє або задовольняє заяву.
Рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням зібраним по справі доказів, суд знаходить заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 346 ЦПК України, п. п. 12, 13 ч. 1 ст. 1, ч. ч. 1, 3 ст. 11, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 05 липня 2001 року, ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року, суд -
Заяву - задовольнити.
Зобовязати Міську лікарню № 5 м. Миколаєва госпіталізувати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру без його згоди, строком від 3-х місяців для примусового лікування від заразної форми туберкульозу.
Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області, у відповідності до п.п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.І. Селіщева

присяжні ОСОБА_2

ОСОБА_3