Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 381/3638/17

провадження № 61-36517св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2011 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 948 767,49 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про відступлення права вимоги в тому числі за кредитним договором, укладеним 29 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» у виконавчих листах № 2-2118/2010, виданих на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року в складі головуючого-судді Чернишової Є. Ю. заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» при примусовому виконанні виконавчих листів № 2/2118/2010, виданих на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2008 року у розмірі 950 587,49 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з урахуванням положень статті 378 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду цієї заяви, наявні підстави для заміни сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», оскільки ПАТ «УкрСиббанк», відповідно до договору про відступлення права вимоги від 08 грудня 2011 року, передало право вимоги за кредитним договором від 29 травня 2008 року ПАТ «Дельта Банк».

Постановою Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року скасовано. Провадження у справі за заявою ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження закрито.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що наявні підстави передбачені пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України для закриття провадження у справі, оскільки 10 листопада 2016 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було постановлено ухвалу по справі № 381/4168/16-ц про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строків для пред'явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа.

ПАТ «Дельта Банк», не погоджуючись із указаною постановою апеляційного суду, звернулось із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки наявні правові підстави для заміни сторони стягувача його правонаступником. Посилання суду на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2016 року як на підставу для закриття провадження у справі є безпідставним, оскільки заяви ПАТ «Дельта Банк» містять різний предмет та не є аналогічними за своїм змістом. Крім того апеляційний суд не звернув уваги на те, що ПАТ «Дельта Банк» не є стороною виконавчого провадження та не є стягувачем за виконавчим документом, а тому не має права (можливості) звертатися до Фастівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області для користування своїми правами та виконувати обов'язки, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

05 вересня 2018 року справа № 381/3638/17 за заявою ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року вищевказану справупризначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Суди встановили, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2011 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 948 767,49 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі й за кредитним договором, укладеним 29 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

У жовтні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2008 року.

Закриваючи провадження по справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ПАТ «Дельта Банк» у 2016 році звертався до суду з аналогічною заявою, за наслідками розгляду якої ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2016 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Аналогічні положенні були закріплені в пункті 2 частини першої статті 205 ЦПК України.

Цивільне судочинство (цивільний процес) - це врегульований нормами цивільного процесуального права порядок провадження в цивільних справах, що визначається системою взаємопов'язаних цивільних процесуальних прав та обов'язків, а також цивільних процесуальних дій, за допомогою яких вони реалізуються їх суб'єктами - судом і учасниками процесу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавство про цивільне судочинство встановлює єдиний порядок розгляду цивільних справ, об'єднаних за матеріальними ознаками в три види проваджень: позовне; окреме; наказне (частина друга статті 19 ЦПК).

За загальним правилом, розгляд справи закінчується постановленням рішення.

Отже, провадження у вказаній справі закінчилось ухваленням 27 грудня 2010 року рішення Фастівським міськрайонним судом Київської області, яке до цього часу залишається невиконаним.

ПАТ «Дельта Банк», звертаючись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилалось на те, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги в тому числі і за кредитним договором, укладеним 29 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов'язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, суд апеляційної інстанції вищевказаних вимог закону не врахував та помилково закрив провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки не звернув уваги на те, що провадження у вказаній справі було закінчено ухваленням рішення 27 грудня 2010 року Фастівським міськрайонним судом Київської області, а звернення ПАТ «Дельта Банк» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження відноситься до процесуальних питань пов'язаних із виконанням судового рішення, яке повинно бути розглянуто у передбаченому законом порядку.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущення тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, оспорювана в касаційному порядку ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик