Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І., Лесько А. О.,
справа № 755/4608/16-ц
провадження № 61-6785зпв18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (головуючого), Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., заяву ОСОБА_6 задовольнив частково, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в частині вимог ОСОБА_6 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості скасував, і залишив в силі в цій частині ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року.
При цьому колегія суддів зробила висновок, що «[…] з 08 квітня 2014 року порука ОСОБА_6 вважається припиненою, на момент ухвалення рішення третейського суду правовідносини поруки за договором від 09 жовтня 2006 року були припинені, а відтак вважається припиненою дія третейського застереження, що містилося у договорі поруки (пункт 5.2 договору). Таким чином висновок суду апеляційної інстанції про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 в частині стягнення з ОСОБА_6 як поручителя на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з припиненням дії третейського застереження та непідвідомчості справи в цій частині третейському суду, є законним і обґрунтованим».
Не можемо погодитися з цим рішенням колегії суддів з таких причин.
1. Відповідно до частини першої та восьмої статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.
1.2. Усталеним є підхід в доктрині, що в основі третейського розгляду знаходиться принцип «автономності» третейського застереження. Його сутність проявляється в тому, що третейське застереження, за загальним правилом, є незалежним від інших умов договору. Тобто, третейське застереження є чинним навіть у разі коли договір, в якому міститься третейське застереження, розірваний, визнаний недійсним або ж припинилися зобов'язання, які виникли на підставі такого договору.
1.3. Наприклад, в частині першій статті 81 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року вказується, що розірвання договору не торкається яких-небудь положень договору, що стосуються порядку врегулювання спорів чи прав і зобов'язань сторін у разі його розірвання.
1.4. В певних випадках недійсність договору, в якому міститься третейське застереження, зумовлює недійсність третейського застереження. Зокрема, принцип автономності третейського застереження не повинен враховуватися у тих випадках, якщо договір, в якому міститься третейське застереження, вчиняється недієздатною особою (стаття 226 ЦК України) або під впливом обману (стаття 230 ЦК України) чи насильства (стаття 231 ЦК України).
1.5. Тому припинення поруки не зумовлює припинення третейського застереження та не є підставою скасування рішення третейського суду.
2. Тлумачення статті 389-5 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року) та статті 51 Закону України «Про третейські суди» дозволяє зробити висновок, що у вказаних нормах міститься вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, який розширеному тлумаченню не підлягає.
2.1. При цьому державний суд у справі про скасування рішення третейського суду не має повноважень переглядати рішення третейського суду по суті, щодо правильності/неправильності норм матеріального права. Припинення поруки, встановлене державним судом після ухвалення рішення третейського суду, не є підставою для скасування рішення третейського суду. Це зумовлено тим, що відсутня така підстава для скасування державним судом рішення третейського суду як неправильне застосування третейським судом норм матеріального права.
3. У постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2013 року у справі № 6-107цс13 зроблено висновок, що «у договорі поруки, що укладений між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється. У кредитному договорі строк виконання зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту 13 березня 2009 року. За таких обставин в ПАТ «Укрсоцбанк» право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_8 про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 14 березня 2009 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише в квітні 2011 року, звернувшись до третейського суду, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Наявність рішення третейського суду не позбавляє поручителя можливості звернутися до суду за захистом свого права з підстав, передбачених пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України».
4. Європейський суд з прав людини вказав, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає утворенню третейських судів задля вирішення спорів між приватним суб'єктами. Насправді, слово «суд» у частині першій статті 6 Конвенції не обов'язково слід розуміти як таке, що означає суд у його класичному розумінні, пов'язаному зі стандартною судовою системою держави. МКАС був «третейським судом, створеним згідно з законом», оскільки діяв відповідно до Закону України «Про Міжнародний комерційний арбітраж» 1994 року та свого внутрішнього Регламенту. Провадження у справах, що їх розглядав МКАС, було подібним до провадження у цивільних чи господарських судах і законом встановлювалося право на апеляцію по його рішеннях до Апеляційного суду м. Києва. Останній міг переглянути рішення МКАС на підставах, встановлених у Законі. МКАС залишався єдиним третейським судом в Україні, який міг, відповідно до Закону, вирішувати «господарські спори з іноземним елементом». Відповідно до Закону та ст. 3 (1) Закону України «Про виконавче провадження», рішення МКАС вважається еквівалентом судового рішення, що підлягає примусовому виконанню (REGENT COMPANY v. UKRAINE, № 773/03, § 54, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
4.2. Залишивши в силі ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 в частині стягнення з ОСОБА_6 як поручителя на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, колегія суддів фактично не дотрималася принципу остаточності рішення третейського суду, без наведення особливих і непереборних обставинам.
5. Тому заяву про перегляд слід було залишити без задоволення, а ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в частині вимог ОСОБА_6 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості без змін.
Судді: В. І. Крат