ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/221/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Леонтьєв В.В.

з участю скаржника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Любов Іванівни -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із даною скаргою, посилаючись на те, що державним виконавцем неправильно було визначено розмір виконавчого збору та винесено постанову про його стягнення. В обґрунтування скарги скаржник зазначив про те, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, про стягнення із скаржника заборгованості. Після відкриття виконавчого провадження , державний виконавець наклав арешт на майно скаржника, направив запити до пенсійного фонду та фіскальної служби, отримавна останні відповіді. Майже через три місяця сторони виконавчого провадження, а саме скаржник та кредитор, дійшли домовленості відповідно до якої скаржник погашає частину заборгованості, а кредитор просить повернути виконавчий документ, що і було зроблено. Державний виконавець винесла постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та одночасно винесла постанови про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження. Скаржник зазначає, що державний виконавець не вірно розрахувала суму виконавчого збору, остання підлягає розрахунку виходячи з фактично повернутої суми заборгованості, а не усієї суми боргу, яка була присуджена за виконавчим документом до стягнення. Скаржник повідомляв про такі обставини державного виконавця та просив здійснити перерахунок суми виконавчого збору, проте такі вимоги скаржника залишились поза увагою, у зв'язку з чим скаржник вимушений звернутися до суду з даною скаргою.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав, просив задовольнити.

Державний виконавець Голосіївського РВДВС м. Києва ГУЮ у м. Києві Коваль Л.І. направила відзив на скаргу та просила розглянути справу у її відсутність. У відзиві Коваль Л.І. зазначила про те, що розрахунок виконавчого збору зроблений правильно, відповідно до вимог законодавства, у зв'язку з чим підстави для задоволення скарги відсутні. Крім того, будь яка інформація щодо виконання або частково виконання скаржником рішення суду, по якому проводилось виконання, державному виконавцю не надавалась.

Вислухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

22.09.2016 Дарницьким районним судом м. Києва на підставі судового рішення від 19.01.2016, яке набрало законної сили 26.08.2016, було видано виконавчий лист по стягненню із скаржника на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 603337 грн. 30 коп. /а.с. 8, 9/.

18.04.2018 стягувач звернувся до Голосіївського РВДВС м. Києва ГУЮ у м. Києві, про відкриття виконавчого провадження /а.с. 5/.

20.04.2018 старшим державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Києва ГУЮ у м. КиєвіБортніком В.В. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 56216226 за вище вказаним виконавчим листом, про арешт майна боржника, направлені запити до УПФ та ДФС, про встановлення доходів боржника /а.с. 20 - 29/.

11.07.2018 старшим державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Києва ГУЮ у м. Києві Коваль Л.І. на адресу скаржника була направлена вимога про необхідність останнього бути присутнім за місцем проживання 24.07.2018 для проведення виконавчих дій щодо арешту майна боржника /а.с. 30, 31/.

18.07.2018 стягувач звернувся до Голосіївського РВДВС м. Києва ГУЮ у м. Києві із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу та скасування арешту на майно боржника /а.с. 32/.

26.07.2018 старшим державним виконавцем Голосіївського РВДВС м. Києва ГУЮ у м. Києві Коваль Л.І. винесено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження /а.с. 37 - 40, 42/.

Скаржник зазначає, що між ним та стягувачам в процесі виконання протягом трьох місяців мали місце перемовини, які досягли позитивного результату, у зв'язку з чим скаржник добровільно повернув стягувачу суму в розмірі 220162 грн. 50 коп., а стягувач забрав виконавчий документ /а.с. 16 - 18/.

Скаржник стверджує про те, що про вказані обставини було повідомлено на особистому прийомі старшому державному виконавцюГолосіївського РВДВС м. Києва ГУЮ у м. Києві Коваль Л.І., тому під час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, остання повинна була виходити із розміру повернутих коштів, а не усієї суми боргу, який був визначений у виконавчому документів та відкликаний стягувачем. Скаржник зазначає, що відповідно до вимог закону виконавчий збір в розмірі 10% від повернутої суми повинен бути визначений в розмірі 22216 грн. 25 коп.

Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що виконавчий збір підлягає стягненню в розмірі від фактично повернутої суми, оскільки редакція ч. 2 ст. 27 Закону, на час добровільного погашення частини боргу скаржником, відкликання виконавчого документу стягувачем, винесення державним виконавцем постанов про повернення виконавчого документа стягувачу та стягнення виконавчого збору, діяла редакція від 03.07.2018, яка передбачає стягнення виконавчого збору державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, не з фактично стягнутої або повернутої суми, а з суми, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. ст. 40, 42 Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч. 3 ст. 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких ч. 1 ст. 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Законувиконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштівє здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим документом і такі заходи призвели до виконання рішення. Боржником добровільно була сплачена частина суми від присудженої до сплати за домовленістю із стягувачем, після чого останній відкликав виконавчий документ. Як вбачається з вимоги державного виконавця від 11.07.2018, останньою на 24.07.2018 було призначено проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна скаржника, з метою подальшої реалізації виявленого майна за рахунок якого погасити заборгованість і таким чином примусово виконати рішення суду. Разом з тим, такі дії не відбулись у зв'язку з тим, що 18.07.2018 виконавчий документ було відкликаностягувачем.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

При стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду, а отже помилковимє висновок про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Судувід 18.04.2018 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/11524/15-ц, провадження № 61-1788св17.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд вважає, що у даному випадку скаргу слід задовольнити частково, зокрема у спосіб який є найбільш доцільним для відновлення прав скаржника, а саме шляхом скасування постанова про стягнення виконавчого збору. Так, вказана постанова сама по собі є неправомірною, а отже вимоги про усунення помилок в оскаржуваній постанові та покладення обов'язку на державного виконавця усунути в оскаржуваній постанові порушення, не забезпечать ефективного способу захисту прав скаржника.

Керуючись ст. ст. 450-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Любов Іванівни задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коваль Любов Іванівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.07.2018 у виконавчому провадженні № 56216226 в розмірі 60677 грн. 83 коп. протиправними, постанову скасувати.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 15 днів до Київського апеляційного суду з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий: