Провадження № 2/243/3353/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» листопада 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Неминущого Г.Л.,

за участю секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.,

розглянувши у спрощеному судовому засіданні в залі № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2000 року, посвідчене державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в КП «БТІ» за № 1718/41а стор. 463 від 27 вересня 2000 року належить житловий будинок № 74 по вулиці Ізюмській у м. Словянську Донецької області.

Відповідач по справі фактично не проживає за місцем своєї реєстрації більше ніж чотири роки, з реєстрації за вищевказаною адресою не знявся, мешкає за межами України.

Відповідач не проживає за вищевказаною адресою з березня 2014 року, не користується будинком, не бере участі в оплаті житлово-комунальних платежів, добровільно з місця реєстрації не знявся.

Вона змушена нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим бажає виписати відповідача на підставі рішення суду.

Просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 84100, Донецька область, м. Словянськ, вулиця Ізюмська, будинок № 74, РНОКПП: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим будинком № 74 по вулиці Ізюмській у м. Словянськ Донецької області.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявилася. 01 листопада 2018 року надала до суду Заяву, в якій просила суд справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.25).

Представник Позивача ОСОБА_3, який діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 17 жовтня 2018 року (а.с.8), Ордеру серії ДН № 017808 від 17 жовтня 2018 року (а.с.7) та Договору на надання юридичних послуг № б/н від 17 жовтня 2018 року (а.с.8), належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявився. 26 листопада 2018 року надав до суду Заяву, в якій просив суд справу розглянути без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.35).

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявився. 26 листопада 2018 року надав до суду Заяву, в якій просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.32).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий № 1-2806, посвідченого 25 вересня 2000 року державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4, ОСОБА_1 успадкувала житловий будинок № 74 по вулиці Ізюмській у м. Словянську Донецької області. Домоволодіння № 74 по вулиці Ізюмській у м. Словянську Донецької області зареєстровано на праві приватної власності, КП «БТІ», за гр. ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу за № 1718/41а стр. 463 від 27 вересня 2000 року (а.с.13).

Згідно з Актом № 698 від 08 жовтня 2018 року, гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично не проживає за вищевказаною адресою з 16 березня 2014 року по теперішній час, особистих речей у будинку немає, що підтверджують свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.12).

У відповідності до Домової книги за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Ізюмська, будинок № 74 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-16).

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЖК УРСР відповідно до положень якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 не наполягала на відшкодуванні судових витрат за рахунок відповідача .

На підставі викладеного, керуючись 12-13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 263- 265, 268, 280-283, 355 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р., ЗУ «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: 84100, Донецька область, м. Словянськ, вулиця Ізюмська, будинок № 74, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 74 по вулиці Ізюмській у м. Словянськ Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_7