Справа №162/83/18
Номер провадження 2/162/74/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гладіч Н.І.,

за участю секретаря Пилипчук Р.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Позивач ОСОБА_3 мотивує позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_4 26 вересня 2016 року близько 01 год. 00 хв., перебуваючи на території АЗК „WOG" №01-06, що розташований по вул. Незалежності, 2 в смт. Любешів Волинської області, на грунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс йому декілька ударів в голову, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи, субкон"юктивального крововиливу лівого ока, які згідно висновку судово-медичного експерта №205 від 15 листопада 2016 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Зазначив, що дані обставини були предметом дослідження у кримінальному провадженні №162/128/17 та підтверджені вироком Любешівського районного суду від 13 вересня 2017 року, який набрав законної сили. Даним вироком відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на два роки. На підставі п. „в" ст.1 Закону України „Про амністію у 2016 році" ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного за цим вироком покарання у зв"язку із амністією.

Вказав, що внаслідок отриманих за вищевказаних обставин тілесних ушкоджень позивач протягом 30 днів перебував на стаціонарному лікуванні в Любешівський центральній районній лікарні та Волинській обласній клінічній лікарні. Тривалий час з моменту отримання тілесних ушкоджень позивач був вимушений харчуватись виключно рідкою їжею, оскільки пережовування завдавало йому сильний біль. Також внаслідок отриманих ударів по голові ще по даний час йому дошкуляють регулярні головні болі. Протягом усього часу лікування не мав змоги підтримувати усталені соціальні зв"язки, що призвело до їх порушення. Ствердив, що всі ці обставини в сукупності призвели до істотної зміни звичного способу його життя, внаслідок чого він переніс тривалі та інтенсивні моральні страждання, що заподіяло йому моральної шкоди, які він оцінює в 25 000 грн.. Також зазначив, що протягом лікування ним було витрачено значні кошти на придбання за власні кошти необхідних ліків та медичних матеріалів, частина витрат на суму 1090 грн. 01 коп., підтверджуються фіскальними чеками аптечних закладів.

В позовній заяві в редакції від 12 лютого 2018 року просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 25 000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 1090 грн..

В редакції заяви від 11 липня 2018 року про збільшення позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 просить збільшити розмір відшкодування моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 60 000 гривень моральної шкоди одноразово та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1, збільшуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат, вказує, що у позовній заяві від 12 лютого 2018 року позивачем ОСОБА_3 було зазначено про істотні зміни звичного способу життя останнього. Разом з тим, не зазначено про інші моральні страждання, сукупність яких дає підстави збільшити позовні вимоги. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4, ОСОБА_3 переніс сильний фізичний біль від отриманих тілесних ушкоджень, що в свою чергу призвело до того, що позивач зазнав важкої моральної та психологічної травми. В момент нанесення ОСОБА_4 ударів, коли ОСОБА_3 лежав безпомічним на землі, позивач відчував неймовірне приниження. Оскільки ОСОБА_3 регулярно займається спортом та вважав, що може захистити себе, тому відчуття безпомічності та приниження під час нанесення ОСОБА_4 ударів особливо відчувалось. Через свої відчуття приниження і сорому, ОСОБА_3 відчував себе слабким як фізично, так і психологічно. В результаті спричинення позивачу тілесних ушкоджень та здійснення тривалого лікування, ОСОБА_3 втратив душевний спокій та постійно перебував у стресовому стані. Для відновлення попереднього психологічного стану ОСОБА_3 необхідно ще багато часу та зусиль.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, позов просить задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 1090 гривень та 60 000 гривень моральної шкоди. Вказала, що оскільки не мала можливості завчасно вирахувати витрати на професійну правничу (правову) допомогу, в судовому засіданні заявила про те, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі. Тому просила ухвалити додаткове рішення в справі, яким стягнути судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та витрат на професійну правничу (правову) допомогу, розмір цих витрат та докази на їх підтвердження будуть подані нею протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними та такими, що не ґрунтуються та не підтверджені належними доказами. Вказала, що відповідач згоден відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, повно, всебічно, об"єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у матеріалах справи й оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що вироком Любешівського районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року, який набрав законної сили 15 листопада 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом відповідно до ст. 76 КК України наступні обов'язки: періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі пункту „в" ст. 1 Закону України „Про амністію у 2016 році" звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у зв"язку з амністією.

Даним вироком ОСОБА_4 визнаний винуватим в тому, що він 26 вересня 2016 року близько 01 години 00 хвилин, перебуваючи на території АЗК „WOG" № 01-06, що розташований по вул. Незалежності, 2 в смт. Любешів Волинської області, на грунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс декілька ударів в голову потерпілого ОСОБА_3, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої щелепи, субконьюктивального крововиливу лівого ока, що згідно висновку судово-медичного експерта № 205 від 15.11.2016 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно медичних довідок ОСОБА_3 у зв"язку з отриманими травмами перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах з 26 вересня по 03 жовтня 2016 року в Любешівській ЦРЛ, з 11 жовтня по 26 жовтня 2016 року в Волинській обласній клінічній лікарні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Злочин, передбачений ст.122 КК України є умисним злочином проти життя і здоров"я особи.

Конституція України визначає життя і здоров"я людини найвищою соціальною цінністю (ст.3).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я (ст.ст.16, 1168 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до роз"яснень Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи та оглянувши матеріали кримінального провадження № 162/128/17 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, судом встановлено, що стороною позивача не підтверджено належними та допустимими доказами розміру витрат, понесених ним на лікування у медичних закладах в період з 26 вересня по 03 жовтня 2016 року та з 11 жовтня по 26 жовтня 2016 року. Самі по собі чеки на придбання ліків за відсутності медичної документації, даних з листків призначень не свідчать про те, що саме ці медичні препарати були призначені, придбані та використані ОСОБА_3 у зв"язку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій ОСОБА_4. А тому позов в частині відшкодування майнової шкоди до задоволення не підлягає.

Згідно ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз"яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

При вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що саме відповідач ОСОБА_4 був ініціатором неприязних відносин між ним та ОСОБА_3 з надуманих мотивів, протягом певного періоду часу шукав зустрічі з ОСОБА_3 з метою його побиття, зважає на поведінку ОСОБА_4 під час вчинення злочину, який, діючи з прямим умислом на заподіяння шкоди здоров"ю ОСОБА_3, який перебував в стані алкогольного сп"яніння і не міг захищатися, збив його з ніг та умисно наносив удари в обличчя потерпілого. Одразу після скоєння злочину не надав допомоги, а залишив закривавленого на землі. В подальшому не просив вибачення у потерпілого, не намагався надати матеріальну допомогу, що свідчить про відсутність щирого каяття та усвідомлення протиправності такої його поведінки.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_3 у зв"язку з отриманням тілесних ушкоджень: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м"яких тканин лівого ока, субконьюктивального крововиливу лівого ока, забійної рани брови зліва, забою нижньої повіки правого ока, забою м"який тканин носа та перелому верхньої щелепи, а також через оперативне вручання в зв"язку з переломом верхньої щелепи тривалий час перебував на лікуванні у медичних закладах, що порушило його звичний уклад життя, не міг нормально харчуватись, відпочивати, що негативно вплинуло на його психологічний стан та завдало страждань.

Таким чином, факт заподіяння позивачу моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, переживаннях, тривалому фізичному болю, погіршенні його здібностей, що негативно вплинуло на його психологічний стан та трудову діяльність, та в тривалому невідшкодовані відповідачем позивачу, суд вважає доведеним.

За таких обставин, підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди наявні.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди, визначений позивачем ОСОБА_3 - 60 000 гривень, суд вважає завищеним і таким, що не відповідає характеру та ступеню завданої моральної шкоди, а тому вважає за необхідне визначити суму грошового відшкодування завданої злочином моральної шкоди в розмірі 42 000 гривень, що буде відповідати принципам розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення в даній справі, питання розподілу судових витрат не вирішує, оскільки представником позивача зроблено заяву про те, що розмір витрат, які поніс позивач та докази на підтвердження таких витрат будуть подані нею протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі.

Керуючись ст.ст.23,1166,1167,1168,1177 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, ст.ст.12,13,76-83,141,258,259,263 - 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 42000 (сорок дві тисячі ) гривень 00 копійок немайнової (моральної) шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: