ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 627/249/18

Провадження № 22-ц/818/1417/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року в складі судді Каліберди В.А

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказував, що з відповідачем по справі перебував в зареєстрованому шлюбі з 2001 року, який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 12.06.2009 року розірваний.

Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спочатку дитина проживала з матір'ю, однак рішенням №1 комісії з питань захисту прав дитини від 25.01.2017 року в зв'язку з відмовою матері прийняти дитину, позивачу як батькові, надано дозвіл забрати свого сина з дитячого відділення КЗОЗ «Краснокутська ЦРЛ» та з вказаного часу дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, в зв'язку з чим за захистом інтересів неповнолітньої дитини позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивай в судове засідання не з'явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та про слухання справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, представник відповідача надав заяву про слухання справи у його відсутність. Також, в попередніх судових засіданнях, представник відповідача пояснив, що відповідачем за місцем роботи була подана заява про утримання з її заробітної плати аліментів на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено.

Стягнуто щомісячно аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частині всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення призвів до подвійного стягнення аліментів з кожного з батьків на користь іншого, адже на момент прийняття судом рішення, діє рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12 червня 2009 року про щомісячне стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь на утримання сина.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності наданих позивачем доказів та встановлених по справі обставин та, оскільки відповідач на час розгляду справи працює та має регулярний щомісячний дохід у вигляді нарахованої заробітної плати, тому вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на його користь відповідає вимогам закону.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, -незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч.1 ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають гуртуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, батьками дитини записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна , грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням №1 комісії з питань захисту прав дитини від 25.01.2017 року позивачу як батькові малолітнього ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, надано дозвіл забрати свого сина з дитячого відділення КЗОЗ «Краснокутська ЦРЛ».

Також згідно акту депутата виборчого округу №14 Краснокутської селищної ради від 13 червня 2017 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача ОСОБА_2, а також те, що стягнень за іншими виконавчими листами у неї немає.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на користь сина ОСОБА_3, оскільки відповідно до вищевказаних норм Сімейного кодексу України аліменти сплачуються на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, натомість як з відповідача утримувалися аліменти на користь її неповнолітнього сина ОСОБА_5, про що свідчить її власноручно написана заява від 10.05.2018 року, де вона прохає утримувати з її заробітної плати аліменти на користь ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за такими реквізитами АТ «Райффайзен Банк Аваль», картковий рахунок НОМЕР_2 з 10.05.2018 по досягнення дитиною повноліття, розрахунковий листок за травень 2018 року та довідка про доходи від 20.08.2018 №106. та не приймається колегією суддів.

Отже, врахувавши встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей на 2018 рік, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини від всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця з урахуванням положень закону щодо обов'язку обох батьків утримувати дитину, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення призвів до подвійного стягнення аліментів з кожного з батьків на користь іншого, адже на момент прийняття судом рішення, діє рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12 червня 2009 року про щомісячне стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь на утримання сина, колегією суддів не приймається, оскільки стягнення аліментів є триваючими правовідносинами і відповідно до вимог Сімейного кодексу України аліменти сплачуються на користь того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а також ця особа має право звернутись із відповідною заявою про повернення виконавчого листа про стягнення з нього аліментів і це не є підставою для скасування рішення суду про стягнення аліментів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко