Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 460/651/11

провадження № 61-38757 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

представник відповідача - ОСОБА_7;

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Балмікс»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на постанову апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2018 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Струс Л. Б.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Балмікс» (далі - ТОВ «Балмікс»), про усунення перешкод у користуванні приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Вказувала, що її кватира та квартира АДРЕСА_1, яка знаходиться за вищевказаною адресою, розташовані на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку та з'єднані між собою спільним коридором, який відноситься до приміщення загального користування і належить їм на праві спільної сумісної власності. Зазначала про те, що відповідач усупереч цільовому призначенню вищевказаного приміщення, без дотримання санітарних та протипожежних норм, розділила зазначений коридор бетонною стіною, в якій встановила окремі двері, чим замурувала вікно сходової клітки, призначене для поступлення денного світла у коридор. Вважала, що відповідач своїми діями створила незручності та порушила її право на користування спільним коридором.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ОСОБА_6 демонтувати самочинно збудовану нею у спільному позаквартирному коридорі перегородку та встановлені двері між квартирами № АДРЕСА_1; привести у попередній стан вікно на вказаній сходової клітки, призначене для денного освітлення коридору.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року у складі судді Воробеля М. М. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування спірної перегородки, а також порушення відповідачем санітарних чи протипожежних норм при використанні коридору загального користування, як і на підтвердження того, що саме відповідачка проводила перепланування коридору.

В апеляційному порядку справа судами розглядалася неодноразово.

Останньою постановою апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_4задоволено. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено. Усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_4 спільним з ОСОБА_8 позаквартирним коридором, який знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2

Зобов'язано ОСОБА_8 демонтувати влаштовану в спільному для квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позаквартирному коридорі бетонну стіну-перегородку і встановлені двері, які ведуть у квартиру НОМЕР_1 та які знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3, а також привести у попередній стан вікно сходової клітки для денного освітлення позаквартирного коридору, яке знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 вересня 2017 року № 1029 наявність спірної бетонної стіни в коридорі загального користування обмежує доступ позивачу до приміщення коридору загального користування через влаштування перегородки і бетонної стіни; вікно в коридорі загального користування, яке призначалось для потрапляння природного освітлення в коридор загального користування, замуроване. Отже, права позивача на користування спільним для квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позаквартирним коридором порушено у зв'язку з протиправним встановленням бетонної стіни-перегородки і дверей та замуруванням вікна.

Тому відповідач, як володілець протиправно встановленої бетонної стіни-перегородки та дверей, які порушують права іншого співвласника, зобов'язана усунути позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання цим майном шляхом демонтажу спірної перегородки.

У липні 2018 року ОСОБА_8 подала касаційну скаргу, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджують існування перешкод у користуванні спільним коридором на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку.

Згідно з поверховим планом житлового будинку сторони до своїх квартир заходять через спільний коридор сходової клітки, квартира відповідача знаходиться у торцевій частині коридору, в коридорі не існує перешкод, які б обмежували вільне пересування позивача коридором загального призначення чи обмежували його вільний доступ до своєї квартири, або перешкоджали у разі необхідності евакуації.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 вересня 2017 року № 1029 не встановлено порушень державних будівельних норм і правил при встановленні перегородки між квартирами НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У постанові Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572» указано, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-530цс16.

Вирішуючи спір, апеляційний суд належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, виконавши вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, вірно застосувавши наведені вище норми права,дійшов правильного висновку про те, що спірна бетонна стіна в коридорі загального користування між квартирами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 Яворівського району Львівської області обмежує доступ позивачу до приміщення коридору загального користування, вікно в коридорі загального користування, яке призначалось для потрапляння природного освітлення в коридор загального користування, замуроване, проектні документи на встановлення бетонної стіни з вхідними дверима між вказаними квартирами не розроблялись. Отже, права позивача на користування спільним для квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 позаквартирним коридором порушено у зв'язку з протиправним встановленням бетонної стіни-перегородки і дверей та замуруванням вікна.

Відтак, відповідач, як володілець протиправно встановленої бетонної стіни-перегородки та дверей, які порушують права іншого співвласника, зобов'язана усунути позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання цим майном шляхом демонтажу спірної перегородки.

Посилання касаційної скарги на те, що висновком судової будівельно-технічної експертизи від 25 вересня 2017 року № 1029 не встановлено порушень державних будівельних норм і правил при встановленні перегородки між квартирами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, безпідставні, оскільки судом встановлено, що перегородку зведено незаконно і вона порушує права позивача, а у силу частин другої, п'ятої статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при цьому власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк