ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/706/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М., при секретарі Клисак Н.Г., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У травні 2018 року до суду звернулась ОСОБА_1 із зазначеним позовом до ОСОБА_2 в якому вказала, що вона займається підприємницькою діяльність в сфері торгівлі. 02.08.2017 року нею була прийнята на роботу продавцем ОСОБА_2 в магазин АДРЕСА_1. З відповідачкою був укладений договір про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність.

11 грудня 2017 року в приміщенні магазину було проведено інвентаризацію матеріальних цінностей та виявлено недостачу матеріальних коштів на суму 12563 грн, які відповідачка разом з іншим продавцем ОСОБА_3 визнали, відповідно до їх розписок: ОСОБА_3 - 5260 грн, ОСОБА_2 - 7303 грн, і зобов'язались повернути борг, але ОСОБА_2 добровільно цього не зробила до цього часу.

Позивач просить стягнути на її користь грошові кошти в розмірі 7303 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і судові витрати в розмірі 704,80 грн.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з'явилися, надали заяви, у яких позовні вимоги підтримали та просили розгляд справи проводити у їх відсутності (а.с. 88, 91).

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не з'явилась, про день і час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву, у якій позов визнає в повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутності (а.с. 90).

Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 являється фізичною особою-підприємцем і займається оптовою торгівлею товарами господарського призначення, що підтверджується випискою є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 9-10).

02.08.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений трудовий договір, де відповідачка була прийнята на роботу в якості продавця, отримувала 3200 грн заробітної плати на місяць. Вказаний договір був підписаний сторонами і зареєстрований в Петриківському центру занятості (а.с. 6-8).

02.08.2017 року між ОСОБА_2, яка працювала продавцем по реалізації продукції в магазині АДРЕСА_1 і ФОП ОСОБА_1 був укладений типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідачки (а.с. 14).

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Відповідно до копії акту інвентаризації товарів від 11 грудня 2017 року за участю продавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нестача грошових коштів становила 12562 грн (а.с. 5).

На копії відомостей результатів інвентаризації товарів мається пояснення від імені ОСОБА_2 від 24.12.2017 року де вказано, що недостача коштів утворилась в результаті пропущених накладних, нестачу грошових коштів в розмірі 12563 грн визнає (а.с. 15).

В матеріалах справи мається розписка на ім'я ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 від 24.12.2017 року про те, що вона зобов'язується внести грошові кошти в розмірі 7302 грн частинами: до 01.01.2018 року 2300, решту протягом трьох місяців по 1700 грн щомісячно (а.с. 16).

Згідно положень ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України до випадків повної матеріальної відповідальності працівників, відповідно до законодавства належить відшкодування шкоди у повному розмірі, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до п. 5 ст. 134 КЗпП України працівники несуть відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини у випадку, коли шкоди завдано недостачею.

За змістом ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі недостачі матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 була в трудових відносинах із позивачем, приймала на себе особисті зобов'язання про матеріальну відповідальність та збереження грошових цінностей і товарів, не заперечувала проти витрат в розмірі 7303 грн після проведення інвентаризації та визнала вказану нестачу в заяві, поданій до суду, тому суд вважає задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн, який належить стягнути із відповідачки, так як відповідно ст. 141 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 141, 259, 264-265 ЦПК України, ст. ст. 132, 134, 135 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 грошові кошті в розмірі 7303 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків і судові витрати в розмірі 704,80 грн, а всього: 8007,80 грн (вісім тисяч сім грн 80 коп.) користь ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: І. М. Іщенко