У Х В А Л А

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 379/1519/16-ц

провадження №61-47372ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И В :

22 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 повторно звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Апеляційним судом Київської області постановлено ухвалу 27 вересня 2017 року. Останній день строку на касаційне оскарження судового рішення припадав на 17 жовтня 2017 року, а касаційну скаргу подано 22 листопада 2018 року. Справу розглянуто за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2017 року первісну касаційну скаргу, подану нею в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху, а ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2018 року зазначену скаргу повернуто у зв'язку з неусуненням її недоліків. Посилаючись на те, що ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2017 року виконано заявниками ще 19 січня 2018 року, однак матеріали на усунення недоліків касаційної скарги не було вчасно передано судді, через що скаргу безпідставно повернуто, представникОСОБА_1 та ОСОБА_2 просить суд поновити пропущений строк на касаційне оскарження на підставі статті 390 ЦПК України.

Частиною третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК Українинезалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2017 року первісну касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, подану у грудні 2017 року,залишено без руху, а ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2018 року зазначену скаргу повернуто у зв'язку з неусуненням її недоліків.

Відповідно до ідентифікатора міжнародного поштового відправлення публічного акціонерного товариства «Укрпошта» ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2018 року надіслано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06 лютого 2018 року та отримано ними 07 лютого 2018 року. Повторно касаційну скаргу подано лише 22 листопада 2018 року, тобто через 1,1 років після закінчення строку на касаційне оскарження та через дев'ять місяців після її повернення.

Враховуючи те, що, виключних випадків, передбачених частиною третьою статті394 ЦПК України представник заявників не вказала та не надала належних та допустимих доказів, які це підтверджують, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись статтями 390, частиною третьою статті 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник