Дата документу 28.11.2018 Справа № 337/3823/17
Запорізький апеляційний суд
Провадження №22ц/807/210/18 Головуючий у 1 інстанції Коваленко П.Л.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

за участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2018 року у складі судді Коваленко П.Л. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 08.08.2007 року на підставі кредитного договору № , згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 80 000,00 доларів США, з розрахунку в розмірі 12,00001 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк 08.08.2007 року до повного виконання зобов`язання.

Уклавши з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 22.09.2017 року за відповідачем ОСОБА_3 рахується заборгованість на загальну суму 781 203,14 грн. яка складається з нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості за період з 01.12.2015 року по 22.09.2017 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 11 718,06 грн., понесені ним при зверненні до суду.

19.07.2018 року позивач звернувся з заявою про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими відсотками за період з 01.12.2015 року по 22.09.2017 року у сумі 907513,65 грн. та судові витрати у розмірі 13612,72 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скориставшись своїм правом відповідач ОСОБА_3 09.11.2018 року надав до Запорізького апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», в якому вказав, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» є необґрунтованою, у зв'язку з чим просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0 (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 80 000,00 доларів США, з розрахунку в розмірі 12,80 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк 08.08.2007 року до повного виконання зобов`язання.

08.12.2011 року між АТ "Укрсиббанк" та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ "Укрсиббанк" передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ "Укрсиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ "Укрсиббанк" до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ "Укрсиббанк") від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору, який був укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 08.08.2007 року.

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_3 повинен був повернути банку кредитні кошти разом із нарахованими процентами згідно графіку погашення у будь-якому випадку не пізніше 07 серпня 2014р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 порушив умови договору, свої зобов'язання тривалий час не виконував, за ним рахується заборгованість за нарахованими відсотками на прострочену суму заборгованості за період з 01.12.2015 року по 22.09.2017 року в сумі 907 513,65 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно врегулював спірні правовідносини. Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.7 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 07 серпня 2014 року (пункти 1.2.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів -відповідно до Додатку 1 «Графік погашення кредиту» для основної заборгованості (пункт 1.2.2 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом - з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який було були нараховані Банком такі проценти (пункт 1.3.4кредитного договору).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Представником позивача був наданий розрахунок, з якого вбачається про те, що нарахування відсотків проведені за кредитним договором за № від 08.08.2007 року за період з 01.12.2015 року по 22.09.2017 року помісячно, тобто після кінцевої дати повернення кредиту - 07 серпня 2014р.

Останній платіж згідно вказаного розрахунку за відсотками здійснений ОСОБА_3 01.07.2012 року в сумі 282 грн.

Банк звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором 03.10.2017 року, тобто майже більш трьох років після спливу кінцевої дати повернення кредиту - 07 серпня 2014р., про застосування якого просив суд відповідач.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України, кердитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12-ц, а тому має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що банк не мав законних підстав нараховувати відсотки за кредитним договором за період з 01.12.2015 року по 22.09.2017 року, після спливу визначеного договором строку кредитування.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Обставини, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: