Справа № 329/16/18
Провадження № 2/329/57/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Богослова А.В.,

за участі секретаря судового засідання:Силаєвої Т.М.,

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2,

третьої особи : Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1(далі-позивач) звернулася до суду з позовною заявою доОСОБА_2(далі-відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного ними 13 червня 2015 року та визначення місця проживання малолітньої дитини.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З серпня 2017 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер. Спір про поділ майна відсутній. Також, позивач вважає, що примирення є неможливим, а подальше спільне життя та шлюбні відносини навіть такими, що суперечать їхнім інтересам. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вважає, що після розірвання шлюбу дитина повинна проживати разом із нею, оскільки донька потребує материнського піклування, а її батько не цікавиться життям дитини та не приділяє їй належної уваги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовну заяву, просила розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання дитини з нею.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання доньки з позивачем не заперечував.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав висновок щодо місця проживання дитини, просив визначити місце проживання дитини з матірю.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.06.2015, виконавчим комітетом Новоказанкуватської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, актовий запис № 02.

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину.

Шлюбні стосунки позивача та відповідача фактично припинилися, примирення між ними неможливе.

Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України.

Встановлені судом обставини життя позивача та відповідача свідчать, що між ними шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе і подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. У суду відсутня інформація про вагітність позивача чи наявність у неї дітей віком до 1 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати.

Стосовно вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матірю, суд зазначає наступне.

Згідно висновку щодо місця проживання малолітньої дитини від 27.11.2018 Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 2017 року проживають окремо, дитина ОСОБА_3 проживає разом з матірю в квартирі в м. Токмак Запорізької області, де є все необхідне для проживання та розвитку дитини. ОСОБА_1 має ще одну дитину, яка також проживає з нею. ОСОБА_1 працює неофіційно, отримує допомогу на дітей від колишніх чоловіків, за місцем проживання характеризується позитивно. ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва та за сумісництвом інженером з охорони праці фермерського господарства Брат, його дохід за останні 6 місяців складає 23587 грн. ОСОБА_2 надав згоду на проживання дитини з матірю після розірвання шлюбу. Таким чином, орган опіки та піклування вважає за доцільне після розірвання шлюбу між батьками, залишити малолітню дитину ОСОБА_3 проживати з матірю.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1,2,3 статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1,2 статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши докази, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, врахувавши висновок органу опіки і піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з матірю, беручи до уваги згоду батька на проживання дитини з матірю, суд доходить до висновку про визначення місця проживання дитини з матірю, що відповідає найкращим інтересам останньої.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1409 гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 56, 105,110-113 Сімейного кодексу України, статтями 12, 13, 81,141, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, - задовольнити повністю.

Шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 13 червня 2015 року виконавчим комітетом Новоказанкуватської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, актовий запис № 02, - розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 02 жовтня 2015 року разом з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп.

Повний текст рішення суду складений 30 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2;

Третя особа: Чернігівська районна державна адміністрація Запорізької області, Запорізька область, Чернігівський район, смт Чернігівка, вул.Соборна,401, .

Суддя А.В.Богослов