ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Кропивницький

справа № 387/1009/17

провадження № 22-ц/4809/327/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року у складі судді Цоток В.В. за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке змінило назву на Акціонерне товариства комерційний банк "ПриватБанк", (далі АТ КБ "ПриватБанк") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.06.2007 року б/н в сумі 26976,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 16.06.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, і станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість перед банком в сумі 26976,71 грн.

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в рахунок оплати боргу по кредитному договору № б/н від 16.06.2007 року кошти в сумі 26976,71 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Суд першої інстанції, на думку відповідача, безпідставно вважав, що він, був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, доказів про поважність причин своєї неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Так, у матеріалах справи містяться розписки сільської ради за місцем реєстрації місця проживання відповідача, про отримання (вручення) судової кореспонденції, адресованої відповідачу, саме сільською радою. В справі є поштові повідомлення, які свідчать, що матеріали позовної заяви, повістки та заочне рішення відповідачу безпосередньо не вручені.

Доказом того, що відповідач не перебував за місцем реєстрації в селі Перемога Добровеличківського району на час розгляду справи та на час надіслання йому заочного рішення, є копія трудової книжки відповідача, де є записи про роботу останнього в ТОВ «ЕнергоТехМонтаж», м. Київ, з 16.03.2016 року по 10.04.2018 року. З 17.04.2018 року відповідач працює в ТОВ «Логіст Електро», місто Дніпро, Дніпрпетровська область.

Відповідач не перебував за адресою реєстрації місця проживання, йому не було повідомлено про суть позовних вимог, час та місце розгляду справи, він не знав і не міг знати про наявність спірних відносин. В зв'язку з непроінформованістю про судовий розгляд, відповідач був позбавлений права на змагальність в судовому процесі, на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст. 10 ЦПК України в попередній редакції, п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Позовні вимоги банку відповідач вважає безпідставними, оскільки з моменту виникнення простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам, позивач мав право на судовий захист, на час звернення до суду з даним позовом закінчилися терміни позовної давності: загальної трирічної - до вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентах; спеціальної однорічної - до вимог щодо неустойки (штрафу).

Згідно розрахунку заборгованості, що надано до позову (аркуші справи 17-19), відповідач сплатив 25.10.2013 року 4620 грн. (стовпчик «сума погашення за наданим кредитом»), і після цього ніяких платежів по кредитній заборгованості не проводив.

З 25.10.2013 року позивач знав про стан виконання відповідачем кредитних зобов'язань, про наявність простроченої заборгованості, проте до 09 листопада 2017 року жодних вимог про захист в судовому порядку не заявив.

Кінцевим терміном дії кредитної картки № НОМЕР_2, яка видана відповідачу за договором № б/н від 16.06.2007, визначено 04/09, що підтверджується роздруківкою з електронної системи позивача «Приват24», з розділу «Картки», відомості щодо даної картки (додається). Відповідно до п.3.1.1 глави II Умов і правил надання банківських послуг, строк дії карти вказано на карті (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до підпункту 3.1.3 по закінченню строку дії відповідна карта змінюється на нову карту з новим строком дії. Тому враховуючи зазначений пункт Умов і правил надання банківських послуг та заяву позичальника строк дії виданої карти закінчився 30 квітня 2009 року. Нова картка не перевипускалася і не видавалася відповідачеві.

Останній платіж по заборгованості по даній кредитній картці був здійснений відповідачем 25.10.2013 року в сумі 4620 грн. (згідно з банківським розрахунком заборгованості), а закінчення терміну дії самої картки припадає на 30.04.2009 року, тобто після переривання перебігу позовної давності, початок відліку позовної давності з 25.10.2013 року.

Відповідач стверджує, що не знав про судовий розгляд і не мав можливості заперечити проти позовних вимог та подати заяву про застосування позовної давності до вимог банку, судом ухвалено рішення без встановлення та врахування цих обставин.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача за довіреністю ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що вимоги позивача э законними і відповідють умовам кредитного договору, укладеного між сторонами, ОСОБА_1, не виконує взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Суд першої інстанції вважав, що відповідач, належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному ч.3 ст. 76 ЦПК України, в редакції 2004 року, в судове засідання не з'явився, доказів про наявність поважних причин своєї неявки, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Тому суд ухвалив заочне рішення, у перегляді якого відповідачеві було відмовлено ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2018 року. (а.с. 104, 105).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК, в редакції Закону №2147-VIІІ).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК, в редакції Закону №2147-VIІІ, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК, в редакції Закону №2147-VIІІ).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIІІ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 підписавши власноруч 16.06.2007 року анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ТАТ КБ «ПриватБанк», погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді. Зазначена заява скріплена підписом позичальника (а.с.6).

В анкеті-заяві в графі «бажаний кредитний ліміт» ОСОБА_1 зазначив 5000 грн.

Згідно пункту 3.2 умов сторони погодилися, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає банку право у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт.

Згідно пункту 3.3 умов сторони погодилися, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п.8.6 умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше чим на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову.

Згідно пам'ятки клієнта ОСОБА_1 16.06.2007 року отримав кредитну картку «універсальна» НОМЕР_3, із пільговим періодом 30 днів, обов'язковим щомісячним платежем 7 % від заборгованості, процентною ставкою 3% на місяць, зі сплатою комісії за користування карткою (а.с.56,74).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 16.06.2007 року підтверджується , що ОСОБА_1 не в повному обсязі виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 30.09.2017 року банком нарахована заборгованість в сумі 26976,71 грн., з яких: борг за кредитом в сумі 4995,39 грн.; борг за відсотками - 20458,62 грн.; штрафи - 1522,70 грн. (а.с.17-19).

Статтею 76 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи, встановлено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

В матеріалах справи наявна довідка про реєстрацію місця проживання фізичної особи (а.с.25), згідно якої ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: с. Перемога, Добровеличківського району, Кіровоградської області.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному ч. 3 ст. 76 ЦПК України, в редакції 2004 року, і не з'явився в судове засідання, не подавши доказів про наявність поважних причин своєї неявки, не надав заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що поштова кореспонденція направлена на ім'я ОСОБА_1 за адресою: с. Перемога, Добровеличківського району, Кіровоградської області, повернута Добровеличківському районному суду Кіровоградської області з відміткою «адресат не проживає» (а.с.34), повідомлення про вручення поштового відправлення голові Піщанобрідської сільської ради та розписка секретаря вказаної сільської ради (а.с.32,33), не є належним повідомленням відповідача про час та місце розгляду справи, в розумінні ч. 3 ст. 76 ЦПК України, в редакції 2004 року.

Судом першої інстанції в порушення норм цивільно-процесуального законодавства не вжито усіх належних заходів передбачених ст. 74 ЦПК України, в редакції 2004 року, для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, чим порушив його процесуальні права на доступ до інформації та захист передбачені ч. 2 ст. 6, ст.ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції 2004 року.

Закон регламентує докладний порядок вручення судових повісток, бо у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, стосовно яких немає відомостей про вручення їм повісток, суд не може розпочати розгляд справи, а повинен відповідно до ст. 169 ЦПК (2004 р.) його відкласти. Коли ж справа була розглянута за відсутності будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, не повідомлених про час і місце судового засідання, рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню (ст. 311 ЦПК 2004 р. та ст. 376 ЦПК, в редакції Закону №2147-VIІІ).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») виконано взяті на себе зобов'язання та надано ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на картковий рахунок зі встановленням ліміту в сумі 5000 грн., які позичальник отримав користуючись карткою «універсальна».

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування - строк дії картки, термін закінчення кредитування - остання дата дії картки, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Встановлено, що строк дії кредитної картки «універсальна» НОМЕР_3 закінчився 30.04.2009 року, картка не перевипускалася, її дія не продовжувалась, станом на дату закінчення строку дії картки заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» складала 5666,28 грн., з яких: борг по кредиту - 4995,39 грн.; борг по відсоткам - 670,89 грн. (а.с.18).

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що у позивача були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у даному випадку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

З розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що останнє поповнення кредитної картки відбулося 25.10.2013 року в сумі 4620 грн. (а.с.18 зворотна сторона, 98), з позовом про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 19.11.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Стороною відповідача заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності звернення до суду, і воно підлягає врахуванню при перегляді справи в апеляційному порядку, оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції і не міг подати таку заяву.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом позовної давності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені при поданні апеляційної скарги в сумі 2752,40 грн. (352,40+2400).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року скасувати.

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовити.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", р/р 3111, МФО 305299, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця: с. Перемога, Добровеличківського району, Кіровоградської області, ІНПП НОМЕР_1, 2752,40 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.А. Кіселик