Постанова

Іменем України

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 359/6204/16-ц

провадження № 61-33259св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідач - Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області,

представники відповідача: Василенко АннаСергіївна, Сагайдак Олександр Володимирович, Галич Юлія Анатоліївна,

третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області,

представник третьої особи - МаковійОлена Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Журби С. О., Сержанюка А. С. від 31 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки площею 1,3497 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва центру автодорожнього сервісу. На вказаній земельній ділянці без отримання документа, що дає право на здійснення будівельних робіт, він у 2006 році та на підставі проектів, розроблених Київським БМЕУ ДТГО «Південно-західна залізниця», здійснив будівництво будівлі операторської з магазином автозапчастин та будинку для приїжджих.

Пояснив, що 07 липня 2014 року ІДАБК України у Київській області під час перевірки встановило, що будівельні роботи виконані з відхиленням від затвердженої проектної документації. Внаслідок проведеної перевірки ІДАБК України у Київській області були видані приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07 липня 2014 року та від 12 березня 2015 року та він був притягнений до адміністративної відповідальності.

З метою усунення виявлених відхилень від проектної документації він замовив нові проекти на будівництво будинку для приїжджих та будівлі операторської з магазином автозапчастин. Враховуючи, що відхилення від проекту, які були допущені під час будівництва, самі по собі не являються порушенням Державних будівельних норм, проектна документація у 2014 році виконувалась з урахуванням вже збудованих будівель, їх розмірів, форм і конструктивних рішень. Вказує, що збудовані ним будівлі не мають порушень щодо відхилень від проекту.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що самочинне будівництво не порушує права інших осіб.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив суд визнати за ним право власності на будинок для приїжджих, будівлю операторської з магазином автозапчастин та будівлю кафе на 25 місць, які розташовані на належній йому земельній ділянці.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на будинок для приїжджих та будівлю операторської з магазином автозапчастин, які розташовані за адресою: автомобільна дорога Південно-східний об'їзд м. Києва 18 км + 600 м зліва на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та будівлю кафе на 25 місць, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 в межах Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки самочинно збудовані будинок для приїжджих, будівля операторської з магазином автозапчастин, будівля кафе на 25 місць розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивача, в таке будівництво не порушує права та законні інтереси інших осіб, то наявні підстави, передбачені статтею 376 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на вказане майно.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області задоволено та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував положень статей 331, 376 ЦК України та правових висновків наведених у постановах ВСУ від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14 та від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс16 та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самовільно збудовані об'єкти нерухомості.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що самочинне будівництво позивач здійснив на власній земельній ділянці, яка була відведена саме для цього будівництва, тому спірні правовідносини регулюються частиною п'ятою статті 376 ЦК України. Оскільки збудовані будівлі не порушують права інших осіб, то наявні підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на спірне майно.

У вересні 2017 року Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області подала заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість рішення апеляційного суду, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_4 на належній йому земельній ділянці, яка розташована в адміністративних межах Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, побудував будинок для приїжджих, будівлю операторської з магазином автозапчастин та будівлю кафе на 25 місць, на яке позивач просив визнати право власності на підставі статті 376 ЦК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) та у передбачених законом чи договором випадках - з моменту його прийняття до експлуатації та державної реєстрації.

За змістом статті 376 ЦК України самочинним будівництвом вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил (недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил; зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність та безпечність).

При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що у 2014 році за його замовленням були виготовлені проекти на будівництво будинку для приїжджих, будівлю операторської з магазином автозапчастин та будівлю кафе на 25 місць, що були розроблені ТОВ «Індустріясервісбуд», з урахуванням вже побудованих об'єктів нерухомості, тому вказані будівлі не містять відхилень від проекту.

У той же час, у матеріалах справи відсутні дані щодо звернення позивача до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованих нежитлових будівель, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання, а суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Таким чином, вирішуючи спір по суті позовних вимог, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило