Ухвала

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 487/10110/14-ц

провадження № 61-12247св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави,

відповідачі: Миколаївська міська рада, ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовомМиколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2016 року у складі судді Корнешова Т. В. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Довжук Т. С., Колосовського С. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2014 року Миколаївський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради та ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду; визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради № 36/61 від 04 вересня 2009 року в частині надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 878 кв.м. по АДРЕСА_1; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; повернення земельної ділянки до комунальної власності.

Прокурор зазначав, що згідно з ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Указом Президента України № 459/2011 від 13 квітня 2011 року «Про Державну інспекцію сільського господарства України» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на дану інспекцію. Оскільки у зазначеної інспекції відсутні повноваження щодо звернення до суду з вказаним позовом, а власником землі є Миколаївська міська рада, яка є відповідачем у даній справі, то прокурор пред'явив цей позов в інтересах держави і набув статусу позивача.

Під час розгляду справи прокурор уточнив позовні вимоги та крім вищенаведеного просив: залучити до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_2, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_2, який був укладений 05 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На обґрунтування позову прокурор вказував, що рішенням Миколаївської міської ради від 30 січня 2009 року № 33/37 товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївбудпроект» (далі - ТОВ «Миколаївбудпроект») надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 23 502 кв. м. з метою надання її в оренду строком на 10 років для обслуговування придбаного майна по АДРЕСА_2.

Рішенням Миколаївської міської ради від 19 червня 2009 року № 35/51 затверджено проект землеустрою щодо відведення із земель міста, не наданих у власність або користування, земельної ділянки площею22 156 кв. м., у тому числі 55 кв. м. під капітальною забудовою, 99 кв. м. під спорудами, 1766 кв. м. під проходами, проїздами та площадками, 20 236 кв.м. під зеленими насадженнями, з віднесенням її до земель комерційного використання для обслуговування придбаного ТОВ «Миколаївбудпроект» майна по АДРЕСА_2. Вказану земельну ділянку передано в оренду вказаному товариству строком на 10 років.

Відносно усієї ділянки встановлювалося обмеження щодо зміни її цільового використання, а щодо її частини площею 2 304 кв. м - спеціальні обмеження типу 4.3.1. класифікатора КОПВНЗТВЗД щодо обмеження забудови в санітарно-захисних зонах інженерно-технічних споруд і комунікацій.

У подальшому, не зважаючи на встановлені обмеження, Миколаївська міська рада рішенням від 04 вересня 2009 року №36/61 затвердила проект землеустрою щодо земельної ділянки у АДРЕСА_1 площею 878 кв. м., змінила її цільове призначення, віднісши до земель житлової забудови, і надала у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських споруд. 29 жовтня 2009 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою.

05 червня 2012 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2

Прокурор зазначав, що земельна ділянка отримана з порушеннями чинного земельного та водного законодавств, оскільки розташована у прибережній захисній смузі ріки Південий Буг і відноситься до земель водного фонду з обмеженою сферою використання, а також зазначав про відсутність договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Миколаївбудпроект» при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, прокурор просив задовольнити його позов.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєвавід 27 липня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 листопада 2015 року позов прокурора задоволено частково. Поновлено строк позовної давності. Визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської міської ради № 36/61 від 04 вересня 2009 року в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 878 кв. м по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_1 з відміткою про перехід права власності на цю земельну ділянку до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О. О.

У задоволенні позовних вимог прокурора про скасування державної реєстрації вищезазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору її купівлі-продажу від 05 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також повернення земельної ділянки в комунальну власність відмовлено. Стягнуто з Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по 324,80 грн з кожного.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року вищезазначене рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року вищезазначені судові рішення в частині позовних вимог Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері про визнання незаконним та скасування рішення міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційний суд зазначив, що з огляду на положення статті 261 ЦК України, статті 45 ЦПК України з урахуванням тієї обставини, що у справі, яка переглядається, прокурор не обґрунтував правових підстав не зазначення органу для захисту інтересів держави, при тому, що визначає цей орган, заявляючи вимогу про витребування майна певному органу, а не позивачу, не вказавши його, і, зважаючи на те, що власником спірної земельної ділянки є відповідна міська рада, суди повинні були з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду фактично в інтересах держави в особі відповідного органу, яке (право) пов'язано з моментом, коли саме уповноваженому органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2016 року позов прокурора в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04 вересня 2009 року в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 878 кв.м по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_1 З Миколаївської міської ради на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 974,40 грн.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2017 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та доведеними.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що у прокурора відсутні повноваження на ведення справи. Прокурор не обґрунтував підстав представництва інтересів держави за позовом, направленим на захист порушеного права власності територіальної громади міста Миколаєва.

Крім того, судами не зазначено чи належить на праві власності земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 прокурору чи Держсільгоспінспекції. Суди безпідставно наділили статусом позивача територіальну громаду міста Миколаєва, неправильно застосували частину першу статті 216 ЦК України. Крім того, не застосували частину першу статті 21 та частину першу статті 393 ЦК України.

Разом з цим, земельна ділянка а рахунок якої виділялась спірна земельна ділянка перебувала в межах міста та на такій ділянці була забудова, Управління охорони природного навколишнього середовища у Миколаївській області, що належало до сфери управління Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, а також Миколаївська міська рада мали дискреційні повноваження з питань визначення необхідності встановлення прибережних захисних смуг у місті Миколаєві. Отже висновок про «автоматичне встановлення» прибережних захисних смуг в межах міста є такими, що суперечать спеціальним нормам права та умовам, що склалися.

У червні 2017 року перший заступник прокурора області - Білоус О. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

У вересні 2017 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло пояснення на заперечення прокурора, зазначаючи, що оскільки наявне рішення суду, яке набрало законної сили про відмову у задоволенні позовних вимог про повернення земельної ділянки до комунальної власності, ОСОБА_2 у своїй касаційній скарзі не посилається на обставини встановлених прибережних захисних смуг на момент придбання нею земельної ділянки.

20 листопада 2011 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява в якій просить зупинити провадження, оскільки Велика палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу № 487/101/14-ц за касаційною скаргою ОСОБА_7 (представник ОСОБА_3) яка мотивована неправильним застосуванням статей 261, 267 ЦК України.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для зупинення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 487/10128/14-ц за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на землю, повернення земельної ділянки у комунальну власність, за касаційною скаргою ОСОБА_7, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року.

Зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року зазначено, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду не є вираженням позиції у конкретних справах, оскільки вони повністю екстраполюються на всі земельні спори, в яких позов пред'явлено прокурором, в яких необхідно обчислювати початок перебігу позовної давності, а також враховувати значення при цьому дати прокурорської перевірки, ініційованої прокурором через значний проміжок часу після винесення, у тому числі, оскаржених рішень суб'єктом владних повноважень. Також колегія суддів, направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, виходить із того, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа № 487/10128/14-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 487/10110/14-ц.

Керуючись пунктом 10 частини 1 статті 252, пункту 10 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Зупинити касаційне провадження у справі № 487/10110/14-ц за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради; визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2017 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 487/10128/14-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило