КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №753/12543/16-ц

провадження 22-ц/824/2634/2018

29 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Дуці В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року у складі судді Домарєва О.В.,

встановив:

13.01.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати на ним та відповідачем право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Посилався на ті підстави, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 грудня 1997 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_6, 1998 року народження та сина ОСОБА_7, 2008 року народження.

В період шлюбу, за рахунок спільних сімейних коштів, 22 листопада 2002 р. на ім'я ОСОБА_3 було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки згоди про добровільний поділ спільно нажитого майна між сторонами не досягнуто, просив поділити спірне нерухоме майно у рівних частках.

04.02.2016 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому в порядку поділу майна подружжя просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, хатнє майно та техніку, що в ній знаходиться, припинивши право власності ОСОБА_2 на 5/100 частин нерухомого майна. За ОСОБА_2 просила визнати право власності на автомобіль КІА Sorento, 2012 року випуску, припинивши право власності ОСОБА_8 на його 1/2 частину.

Посилалась на ті підстави, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за 26 000 доларів США, з яких: 20 400 доларів США є її особистою власністю, отримані від продажу належного їй нерухомого майна; 3000 доларів США - надала їй мати з власних збережень; 2 600 доларів США - є спільними коштами подружжя.

Враховуючи вартість спірної квартири 645 840 грн., частку ОСОБА_2 у праві власності на квартиру - 5/100 частин, частка останнього становить 32 292 грн.

Зазначила, що 19.11.1997 р. вона прийняла від батька в дар двокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

26 грудня 1997 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народився їх старший син ОСОБА_6.

За підтримки свого батька вона покращувала житло, продала квартиру, а за отримані від продажу кошти купила квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 46,2 кв.м., житловою - 27,7 кв.м.

Після продажу квартири АДРЕСА_4 вона купила трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Спільні кошти подружжя у придбанні спірної квартири складали лише 10% її вартості.

Також зазначила, що за час шлюбу 13.06.2012 р. відповідач в інтересах сім'ї уклав договір купівлі-продажу автомобіля КІА Sorento, вартістю 312 800 грн. Вказаний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Вартість 1/2 частки становить 156 400 грн.

Крім того, за час шлюбу було набуто хатнє майно та техніку, вартість яких складає майже 100 000 грн.

Оскільки в спірній квартирі проживає позивач та її діти, для яких остання є єдиним постійним місцем проживання, відповідач має власне житло, яке отримав від своїх батьків, частка відповідача у вказаній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування квартирою є неможливим, просила позов задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про поділ майна виділено в самостійне провадження.

12 січня 2017 року ОСОБА_3 подала заяву про зміну предмету позову.

З урахуванням заяви від 26 жовтня 2017 року просила визнати автомобіль КІА Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю сторін. Визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, припинивши право власності ОСОБА_2 на 5/100 частини вказаної квартири. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, що було відчужено не в інтересах сім'ї, в сумі 237 602 грн 95 коп. Стягнути з неї на користь ОСОБА_2 вартість 5/100 частин спірної квартири - 69 950 грн. В порядку ст. 601 ЦК України здійснити зарахування зустрічних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 167 652 грн 95 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 р. до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_4, власника автомобіля КІА Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( новий номерний знак НОМЕР_2), відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 8045/2017/364111 від 10.03.2017 р.

20 червня 2017 р. ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя наступне рухоме майно: гарнітур м'яких меблів «Оксфорд»; холодильник «Самсунг»; морозильну камеру; мультиварку «Раймонд»; мікрохвильову піч; пральну машину «LG»; телевізор «Самсунг»; гідромасажний блок; телевізор «Самсунг»; систему Kenteppи-110; кухонний стіл; диван «Лія»; вітальню; спальний гарнітур «Евіта»; комод «Комфорт»; шафу-купе; меблі у вітальні; меблі «Юніор»; кухню «Лариса»; комод «Білорусія»; тумбу для взуття; столові прилади; два килими, сервіз чайний; стіл; пенал у ванній кімнаті; умивальний комплект; комплекти постільної білизни 5 шт. та визнати за ним право власності на наступне рухоме майно: гарнітур м'яких меблів «Оксфорд» - 19 500 грн.; холодильник «Самсунг» -9 469 грн.; телевізор «Самсунг» - 10 000 грн.; спальний гарнітур «Евіта» -7100 грн.; меблі у вітальні -6 900 грн.; морозильну камеру - 6580 грн., на загальну суму 59 549 грн. Просив стягнути з ОСОБА_3. на його користь судові витрати.

28 листопада 2017 р. ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив визнати грошові кошти у розмірі 220 000 грн., отримані за договором позики грошових від 10.06.2012 року для купівлі автомобіля КІА Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_1, особистою приватною власністю ОСОБА_2 Визнати автомобіль КІА Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_1, особистою приватною власністю ОСОБА_10

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 225 508 грн., отримані за продаж автомобіля KIASorento, кузов НОМЕР_5.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти, отримані за продаж автомобіля, у розмірі 112 754 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 834 грн. 74 коп.

В решті позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року в частині: відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частини ринкової вартості автомобіля KIA Sorento, кузов НОМЕР_5, а саме 237 602,95 грн.; відмови у визнанні за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на 5/100 частини цієї квартири; відмови у зарахуванні зустрічних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо взаємного стягнення коштів за квартиру та автомобіль, а саме вважати сплаченою ОСОБА_3 вартість 5/100 частини вказаної квартири, а зі ОСОБА_2.С. стягнути на користь ОСОБА_3 167 652,95 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права при визначення розміру компенсації за відчужений без згоди другого з подружжя автомобіль. При визначенні розміру компенсації за 1/2 частину автомобіля підлягала врахуванню його вартість виходячи з ринкової вартості на час розгляду справи, згідно висновку судового експерта від 11.10.2017 р. №28/10/17 , а не згідно договору купівлі-продажу.

Також зазначив, що рішення суду в частині встановлення джерел походження коштів на купівлю квартири не може ґрунтуватися на показах свідків. Суд першої інстанції всупереч положенням ч.2 ст.1051 ЦК України взяв до уваги покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підтвердження обставин придбання спірної квартири. На підтвердження того, що 90% коштів на придбання спірної квартири були особистим майном ОСОБА_3, остання надала повне документальне підтвердження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_13 зазначив, що викладені в ній доводи в частині доведеності факту продажу ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 за 13 400 доларів США та використання вказаних коштів на придбання спірної квартири не відповідають обставинам справи. Договір купівлі-продажу вказаної квартири, в якому ОСОБА_3 виступає як продавець майна, суду надано не було.

Оскільки розгляд справи тривав два роки, в матеріалах справи наявні докази вартості спірного автомобіля на час, коли він перебував у власності ОСОБА_2, а саме: акт про оцінку від 27.09.2016 та договір купівлі-продажу автомобіля від 10.03.2017, не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо встановлення вартості 1/2 частини автомобіля відповідно до висновку експертного дослідження №28/10/17 від 11.10.2017 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року.

Видалити з мотивувальної частини рішення суду висновок: «Обговорюючи позицію ОСОБА_2 про те, що спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти, отримані ним за вищезгаданим договором позики грошових коштів від 10.06.2012 р., суд враховує, що будь-які докази щодо того, що автомобіль KIA Sorento був придбаний за позичені гроші в матеріалах справи відсутні. З тексту самого договору позики грошових коштів від 10.06.2012 р. взагалі не зазначено, що позичені гроші підуть на придбання автомобіля, а зазначено про те, одержання позики пов'язано із придбанням автомобіля&q?но;.

Зазначити у мотивувальній частині, що придбання спірного автомобіля KIA Sorento, кузов НОМЕР_5, відбулось в тому числі і за кошти, що були отримані позивачем за договором позики грошових коштів від 10.06.2012р.

Видалити з резолютивної частини рішення суду абзац 5 та 6.

В решті рішення суду залишити без змін. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Зазначив, що позовних вимог щодо визнання грошових коштів спільним сумісним майном та їх поділ ОСОБА_2 не заявляв. В мотивувальній частині рішення відсутні встановлені судом обставини, які б свідчили про джерело коштів, витрачених на придбання спірного автомобіля. З договору позики грошових коштів від 10.06.2012 р. прямо вбачається що одержання позики пов'язано з придбанням автомобіля KIA Sorento. Вказаний автомобіль було придбано через пару днів після укладення договору позики. ОСОБА_3 не могла пояснити джерело коштів на придбання вказаного автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 -ОСОБА_5 просить її відхилити.

Зазначив, що суд першої інстанції правомірно стягнув компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї спірного майна. ОСОБА_2 з самого початку стверджував, що автомобіль було придбано за кошти, які надала його матір (а.с.54 т.1). При цьому було надано квитанцію (а.с.48 т.1) про зняття матір'ю коштів в сумі 340 000 грн. В подальшому ОСОБА_2 змінив власні твердження та вказує, що кошти на авто в сумі 100 000 грн дала матір, а 220 000 грн позичила ОСОБА_14, на підтвердження чого було складено договір позики від 10.06.2012 р. Вказані обставини свідчать про намагання ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи та уникнути поділу майна, яке фактично є спільним майном подружжя.

У судовому засіданні представник ОСОБА_13 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2 та просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечував.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримав її апеляційну скаргу та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 з таких підстав.

За приписами ст.ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до абз.1 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з п.22 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 грудня 2015 року, справа № 6-1109цс15, під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1997 року, який розірвано на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Під час перебування у шлюбі, 22 листопада 2002 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу, відповідно до якого купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поділу квартири АДРЕСА_1 в рівних частках, суд першої інстанції виходив з тієї обставини, що остання була набута в період шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому вона є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині доведеності тієї обставини, що 90% коштів на придбання спірної квартири було її особистим майном вважає необґрунтованими.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірну квартиру було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_4.

ОСОБА_3 також не довела, що вищевказана квартира належала їй на праві особистої власності.

Той факт, що вказану квартиру було продано у 2002 році та в цьому ж році за отримані від її продажу кошти було придбано спірну квартиру, не є достатнім доказом на підтвердження вказаної обставини.

Матеріали справи не містять договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4, відомостей про дату його вчинення та ціну , за яку було вчинено її продаж.

При цьому сама ОСОБА_3 давала різні пояснення в частині розміру грошових коштів, отриманих від її продажу : 20 400 доларів США (а.с.5 т.1), 13 400 доларів США (а.с.214 т.2).

З огляду на те, що частки у спільному майні подружжя є рівними, а ОСОБА_3 не надала доказів, що підтверджують існування підстав для відступлення від засад рівності часток, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що набута у шлюбі квартира підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Ухвалюючи рішення в частині визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів в сумі 225 508 грн., отриманих за продаж автомобіля KIA Sorento, 2012 року випуску та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсації 1/2 частини проданого автомобіля в сумі 112 754 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказаний автомобіль було продано, а тому не є об'єктом права спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності слід вважати грошові кошти, отримані за продаж вказаного автомобіля, які підлягають поділу по 1/2 частині кожному та подальшому стягненню належної ОСОБА_3 частини з ОСОБА_2, у власності якого перебувають ці кошти.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 13 червня 2012 року між ТОВ &qupt;Автоцентр на Харківському&que=; (продавець) та ОСОБА_2 ( покупець) укладено договір №214258-Y00697 купівлі-продажу автомобіля KIA Sorento, 2012 року випуску, вартість якого з ПДВ становила 312 800 грн. (т.1 а.с.25-35).

На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10 березня 2017 року, який оформлено та підписано у сервісному центрі 8045 РСЦ МВС в м. Києві за №8045/2017/364111, ОСОБА_2 продав вищевказаний автомобіль ОСОБА_15

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 08 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу 10 березня 2017 року покупець ОСОБА_4 не знала і не могла знати про те, що спірний автомобіль належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_8 і що остання не давала ОСОБА_2 згоди на укладення цього договору, а тому правових підстав, передбачених ч.2 ст.65 СК України для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля немає (а.с.180-181 т.2).

ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами, що спірний автомобіль було придбано за рахунок його особистих коштів.

Колегія суддів критично відноситься до доводів ОСОБА_2, викладених у письмовому запереченні проти позову від 20.06.2017 р. в тій частині, що вказаний автомобіль було придбано за кошти, отримані в позику за договором позики від 10 червня 2012 року у розмірі 220 000 грн., які були повернуті ним позикодавцю 14.03.2017 р. за рахунок продажу вказаного автомобіля 10.03.2017 р. ОСОБА_4, а також за кошти, надані його матір'ю ОСОБА_11

При цьому суд враховує ту обставину, що в запереченні від 02.03.2016 р. ОСОБА_2 зазначав про те, що автомобіль було придбано за кошти, які надала його мати, підтвердженням чого є квитанція банку про видачу готівки від 26.04.2012 на суму 300 000 грн. (а.с.54 т.1).

Відповідно до абз.2 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доказів того, що кошти отримані від продажу автомобіля, були використані в інтересах сім'ї та на її потреби ОСОБА_2 суду не надав.

З огляду на те, що останній здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля KIA Sorento, 2012 року випуску, без згоди ОСОБА_3, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини проданого автомобіля.

При визначенні розміру грошової компенсації суд виходить з таких підстав.

У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 11.10.2017 №28/10/17 судового експерта ОСОБА_16, зробленого відповідно до спільної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ринкова/дійсна вартість автомобіля KIA Sorento, кузов НОМЕР_5, на час проведення дослідження складає: 475 205,90 грн (а.с.238-241 т.2).

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування визначеної вартості спірного автомобіля, або звіту про визначення ринкової вартості спірного автомобіля на момент його відчуження 10 березня 2017 року суду надано не було.

Висновок (акт) з експертної оцінки ФОП ОСОБА_17 від 27 вересня 2016 року, відповідно до якого вартість вищевказаного автомобіля станом на 27.09.2016 р. складає 208 000 грн. (а. с.178 т.1), або визначена за домовленістю сторін ціна проданого транспортного засобу - 225 508 грн. (а.с.231 т.1), не є належними доказами на підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля на момент його продажу.

З огляду на викладене, розмір грошової компенсації вартості 1/2 частини проданого автомобіля повинен становити 237 602 грн. 95 коп. (475 205,90 грн :2), що є справедливою сатисфакцією особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.

Неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного вирішення спору в частині стягнення грошової компенсації проданого рухомого майна, що у відповідності до ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення у вказаній частині та ухвалення нового рішення.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року в частині визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя грошових коштів у розмірі 225 508 грн., отриманих за продаж автомобіля KIA Sorento, кузов НОМЕР_5, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів, отриманих за продаж автомобіля у розмірі 112 754 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля KIA Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 237 602 грн. 95 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк