Справа № 291/1155/18
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2018 року

Ружинський районний суд Житомирської області

в складі : головуючого - судді Митюк О.В.,

за участю секретаря - Підгорної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2005 року, від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей:ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому, зазначили що її шлюб з відповідачем розпався і відтворенню не підлягає. З цих підстав позивачка просила шлюб розірвати. Неповнолітніх дітей залишити на її утриманні та вихованні. А також посилаючись на те, що відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, а самій важко належним чином без додаткової допомоги утримувати їх, а тому просила суд стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі по 3000 грн. щомісячно, на кожну дитину окремо, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову та до повноліття дітей, оскільки відповідач офіційно не працює, отримує нерегулярний мінливий дохід, не має інших утриманців.

В судове засідання позивачка не з»явилась, подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з»явився, подав до суду заперечення, в якому позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає повністю, позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. не визнає, а визнає стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку, доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та просить справу слухати у його відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала частково.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З свідоцтва про шлюб серії І-БК №006490, виданого 16.07.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києва, вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року(а.с.10-11).

З копії свідоцтв про народження: серії І-БК №143989 виданого 07.08.2008 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києва, та серії І-БК №316889 виданого 14.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києва, вбачається, що сторони є батьками: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13), та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Позивачка, як вбачається з її пояснень викладених в позовній заяві просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, непорозуміння та напруженість у взаємних відносинах, які виникли у зв»язку із тим, що відповідач почав зловживати спиртними напоями, нехтує сімейними цінностями, та створює несприятливу психологічну атмосферу в сім»Ї, що призводить до того, що вони втратили почуття взаємної любові, поваги та взаєморозуміння. Проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Враховуючи дані обставини, а також те, що відповідач не подав жодних заперечень, відзивів, стосовно розірвання шлюбу, а навпаки позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, що вбачається з письмового заперечення, поданого до суду, суд приходить до впевненості, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей.

Отже, за змістомстатті 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України.

Главою 15 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України).

Тому суд стягує аліменти на утримання неповноілітніх дітей сторін саме в твердій грошовій сумі , оскільки такий вибір було здійснено позивачкою, з якою проживають діти, що стверджується довідкою Верхівнянської сільської ради Житомирської області від 19.09.2018р. №494 (а.с.17).

При вирішенні питання щодо розміру вказаних аліментів, суд керується положеннями ст. 182 СК України, якою передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На день вирішення спору судом на підставі викладених в позовній заяві пояснень позивачки та заперечень відповідача, встановлено, що відповідач ніде працює.

Доказів щодо існування інших обставин, які б мали істотне значення для вирішення питання щодо розміру аліментів, сторонами суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, суд вважає, що позивачкою не надано доказів на встановлення розміру аліментів саме в сумі по 3000 грн. щомісячно, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений цим рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки та держави підлягають стягненню судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 55,56,110, 180 184 СК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянином України, та ОСОБА_1 В»ячеславівною (дошлюбне прізвище- Карпенко ) ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянкою України, зареєстрований 16 липня 2005 року Святошинським районним управлінням юстиції м.Києва за актовим записом №656- розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін ОСОБА_1.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, іден. код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 В»ячеславівни, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину окремо, починаючи стягнення з 01.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття - до 26.02.2024 року, до 27.08.2030 року.

В задоволеннні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць.

Учасники по справі:

Позивачка: ОСОБА_1 В»ячеславівна, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає 08290, АДРЕСА_1, ідентиф. код НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає 03148, АДРЕСА_2, іден. код НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Митюк.