Справа № 440/1642/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Провадження № 22-ц/783/1502/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м.Львів

Справа № 440/1642/16-ц

Провадження № 22-ц/783/1502/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Буського районного суду Львівської області, ухваленого у м. Буськ 13 квітня 2018 року (суддя Мельник С.Р.)

у справі

за позовом ОСОБА_3 до Буської міської Ради, ОСОБА_2, Державного підприємства «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», про визнання недійсним рішення, акту на землю, договору іпотеки,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення Буської міської ради від 28 грудня 2007 року «Про передачу земельних ділянок у власність», за яким земля передана ОСОБА_2, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЗ №308807, виданого 28 травня 2009 року Буською міською радою; визнання недійсним договору іпотеки, серії та номер: 2034, укладеного між ОСОБА_2 та ДП «Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Свої вимоги обгрунтовував тим, що є власником будинку на вулиці Надсяння 27 у м.Буськ, Львівської області. Даний будинок побудував на підставі рішення Буської міської ради народних депутатів від 2 жовтня 1985 року № 259 « Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва ОСОБА_3С.» на вулиці Інтернаціональній, 31, яким надано у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови для індивідуального будівництва одноповерхового житлового будинку по проекту ТП ОБ-М-4/79 житловою площею 59,6 кв.м, загальною площею 109,7 кв.м, господарської будівлі по проекту ГБ І -79 корисна площа 38 кв.м, літньої кухні площею 10 кв.м, та гаража 18 кв.м та типового договору №12 від 10 березня 1987 року «О предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства жилого дома на праве личной собственности», укладеного між ОСОБА_3 та виконкомом Буської міської ради. Крім того позивач користується з 1970 року прилеглою земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 13 квітня 2018 рокупозов задоволено частково.

Ухвалено визнати частково недійсним рішення Буської міської ради від 28 грудня 2007 року «Про передачу земельних ділянок у власність», за яким ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка площею 0,09 га у м.Буськ на вулиці Надсяння 29 в частині передачі земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_3 та огороджена деревяним парканом.

Визнано частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЗ №308807, виданий 28 травя 2009 року Буською міською радою ОСОБА_2, на земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер :13:016:0074, що знаходиться у м.Буську на вулиці Надсяння, 29, в частині земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_3 та огороджена деревяним парканом.

В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, просить його скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що рішенням виконавчого комітету Буської міської ради народних депутатів №259 від 2 жовтня 1985 року позивачу було надано у безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови в м.Буськ на вулиці Інтернаціональній,31 (Надсяння,27) площею 600 кв.м для будівництва індивідуального одноповерхового житлового будинку відповідно до типового проекту.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 11 червня 1989 року позивач зареєстрував право власності на будинок на вулиці Надсяння, 27 у м.Буськ Львівської області у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером №1417 в реєстрову книгу №11.

Рішенням виконкому Буської міської ради від 29 травня 1997 року №79 вулицю Інтернаціональну було переіменовано на вулицю Надсяння, згідно довідки виконкому Буської міської ради від 5 грудня 2016 року №5509.

20 листопада 2016 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєструвала у Державному реєстрі прав на нерухоме майно суміжну до ділянки позивача площею 0,090 га, право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :13:016:0074) на вулиці Надсяння, 29 у м.Буськ, до складу якої увійшла частина ділянки позивача площею 0,0120 га., згоду на що позивач не давав. Даною земельною ділянкою позивач користується з 1985 року .

Відповідно до вимог «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 43 від 4 травня 1999 року, та відповідно до п.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Встановлено, що ОСОБА_2 та позивач такого погодження не проводили, позивач не погоджував межі земельної ділянки, які зазначені в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки та в абрисі земельної ділянки Технічної документації із землеустрою, щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку відповідача ОСОБА_2

З наявного в матеріалах технічної документації абрису не вбачається, яка земельна ділянка зображена. Комісія на місце не виїзджала, узгодження меж суміжних ділянок не проводила, що підтверджує відсутність карточки закладки межових знаків, яка повинна бути невідємною частиною акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки на вулиці Надсяння, 29.

Судом встановлено, що Буська міська рада у грудні 2007 року передала ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,09 га, а технічна документація із землеустрою, щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку виготовлялась у 2008 році. Відповідно до п.2.ст 107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Тобто, землевпорядна документація виготовлена після передачі земельної ділянки у власність, хоч її виготовлення мало передувати прийняттю рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом вірно встановлено, що частина переданої у власність ОСОБА_2 перебуває у користуванні ОСОБА_3 та огорожена деревяним парканом, тому необхідно визнати частково недійсним рішення про передачу у власність огородженої земельної ділянки та державний акт в цій частині.

З висновками суду першої інстанції в цій частині належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду у цій частині відсутні.

В частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним договору іпотеки рішення не оскаржене і не переглядається.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 13 квітня 2018 рокубез змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2018 року.

Головуючий

Судді