ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3175/18 Справа № 199/1748/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування в особі виконкому Індустріальної районної у м.Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування в особі виконкому Індустріальної районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та про визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що вона є матір'ю малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_2 є її батьком.

Вказувала, що шлюб з ОСОБА_4, укладений 11 травня 2011 року, було розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року та на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року з нього стягуються аліменти.

Зазначала, що з середини 2012 року фактичні шлюбні відносини були припинені та з того часу ОСОБА_2 з дитиною не спілкувався та контактів не підтримував, 23 лютого 2018 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 та донька вважає його своїм батьком, перебуває на повному його утриманні.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 самоусунувся від вихованні доньки, тривалий час з дитиною не проживає та не спілкується, батьківських обов'язків не виконує, а тому просила суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним уточненим позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та про визначення способу участі батька у вихованні дитини, мотивуючи тим, що перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року та від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказував, що з того часу як вони прийняли рішення розлучитися, ОСОБА_1 почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою, хоча він мав намір займатися її вихованням та приймати активну участь в її житті, виконуючи свої батьківські обов'язки.

Посилаючись на те, що має постійну роботу, є свідомим громадянином та батьком, а жодних об'єктивних підстав позбавляти його спілкування з донькою немає, а тому просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання систематичних побачень з донькою кожну другу та четверту в місяці суботу з 10.00 годин до 15.00 годин за місцем фактичного його проживання - АДРЕСА_1, без обмеження місця прогулянок та з можливістю поїздок; кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 10:00 до 15:00 години.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду суперечить інтересам дитини, в той час коли її позовні вимоги повністю їм відповідають, ОСОБА_2 не виконував своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу, до останнього часу мав заборгованість по аліментам, крім того судом першої інстанції допущені процесуальні порушення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2011 року.

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2012 року (а.с.90).

Також на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дити відповідного віку (а.с.10 зворот).

Малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом з матір'ю в АДРЕСА_2

23 лютого 2018 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_7 (а.с.12)

Згідно із висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 13 березня 2018 №18/5-122 позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_3 є доцільним (а.с. 15-17).

ОСОБА_2 було допущено заборгованість з сплати аліментів, втім у травні 2018 року ним сплачена заборгованість за аліментами, визначена державним виконавцем (а.с. 46-47) в розмірі 49.482 грн.55 коп., та станом на 25 травня 2018 заборгованість з боку відповідача відсутня, що підтверджується відповідною довідкою-розрахунком.

Також 20 липня 2018 ОСОБА_2 було перераховано 5.000 грн. на банківську карту ОСОБА_1, які, відповідно до пояснень відповідача, є його участю для купівлі необхідних дитячих речей та шкільних приладь для дитини та підготовки її до школи.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що виключні обставини для позбавлення батьківських прав судом не встановлені, а позивачем не доведені, в той час коли факт того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкування з донькою знайшов своє підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, втім вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення йому побачень на день народження доньки до досягнення нею повноліття у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України,Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною другою статті 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов'язками і те що, батько дитини бажає спілкуватися з дитиною, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями наданими під час розгляду апеляційної скарги, суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні первісного позову, а доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Колегія суддів наголошує на тому, що батько висловлює бажання спілкуватися, має намір на відновлення їх відносин, а тому родинний зв'язок між ними не втрачено.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком та дочкою, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив зустрічний позов і визначив порядок участі батька у спілкуванні та у вихованні дочки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Частинами другою третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Законом України від 20 вересня 2006 року № 166-V,дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визначився з тим, що ОСОБА_1 чинить батьку ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з донькою та як наслідок цього задовольнив позов шляхом встановлення графіка побачень батьку з донькою.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 13 березня 2018 №18/5-122 визначено, що позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 є доцільним, а отже її позов є таким, що підлягає до задоволення, колегією суддів відхиляються, оскільки суд, з врахуванням конкретних обставин справи, може не приймати даний висновок до уваги та покладати його в основу рішення, так як він зроблений поверхнево, без з'ясування належних обставин у даній справі.

Колегія суддів наголошує на тому, що орган опіки та піклування - виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради визначився зі своєї позицією у даному питанні та саме у зв'язку з тим, що вони вважають за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, суд не може їх зобов'язати надати висновок стосовно графіку побачень батька з донькою (а.с.139) та звертає увагу на те, що ОСОБА_2 звертався з відповідною заявою про встановлення йому графіку побачень (а.с.96-97).

Доводи апеляційної скарги стосовно процесуальних порушень є хибними.

Разом з тим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині надання ОСОБА_2 побачень з донькою кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 10.00 до 15.00 годин, оскільки це на думку колегії суддів може негативно вплинути на дитину.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню в частині встановлення ОСОБА_2 побачень з донькою кожен день народження дитини. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року в частині зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання ОСОБА_2 побачень з донькою кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 10.00 до 15.00 годин скасувати і в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.