АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1792/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Новікова О.М.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач заступник військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року, ухваленого у складі судді Степаненка М.Ю., у справі за позовом заступника військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року заступник військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 21 лютого 2015 року близько 02:30 год., майор ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності наказу вищестоящого командира, самовільно керуючи військовою технікою, а саме гусеничною машиною на якій установлено озброєння - самохідною вогневою установкою ГМ-569А - 9А310М1, заводський № 6464, бортовий номер НОМЕР_2 , спорядженою чотирма зенітними керованими ракетами 9М38М1, діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діянні, які повинен був і міг їх передбачити, порушивши правила водіння бойової машини, рухаючись за відсутності схеми маршруту та не орієнтуючись на місцевості, здійснив зіткнення з лісовим масивом у районі с. Зелене Поле Великоновосілківського району Донецької області, після чого маневрування для відшукування проходів між деревами не застосовував, лісовий масив долав не по проробленому проходу.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_1 при зіткненні з лісовим масивом були пошкоджені агрегати, механізми та озброєння вказаної самохідної установки: дві задніх направляючих виробу 9П147, редуктору антени Р-1"ЗК", корпусу повітряпритоку двигуна лівий, гідроциліндр механізму натягування гусениці ГМ- 569 лівий, блоку ФНЗЗ, а всього агрегатів та механізмів самохідної вогневої установки ГМ-569А - 9А310М1, залишковою вартістю 56 200,77 грн., а також три зенітні керовані ракети 9М38М1 інв. № 890814119, 889730589, 890814539, вартістю 414 878,91 грн. кожна, а всього військового майна вартістю 1 300 837,50 грн., чим заподіяно військовій частині НОМЕР_3 матеріальну шкоду на загальну суму, з урахуванням вартості відновлювального ремонту на суму - 1 301 537,50 грн.

Вказані вище обставини встановлені вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року, зміненого вироком апеляційного суду Донецької області від 20 січня 2016 року (справа № 220/1618/15-к) при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 412 КК України, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» відшкодування агрегатів, приладів і приладдя до озброєння, військової техніки винними особами здійснюється у трикратному співвідношенні до їх вартості.

З урахуванням коефіцієнту кратності «три» загальний розмір заподіяного збитку державі, в особі військової частини НОМЕР_3 , становить 3 904 612,51 грн.

Прокурор просив стягнути з відповідача на користь Міністерства оборони в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальні збитки в сумі 3 904 612,51 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України, в особі військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 3 904 612 грн. 51 коп.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 58 569 грн. 19 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним дослідженням та оцінки доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд неправильно застосував закон, а саме не застосувавши наслідки пропуску позивачами скороченого, визначеного трудовим законодавством строку позовної давності. При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були враховані положення п. 34 Постанови Верховної Ради № 243 від 1995 року «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі».

Вказував, що він за один і той же злочин неодноразово був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а саме був позбавлений військового звання та звільнений із лав ЗСУ, до кримінальної відповідальності та відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Тому вважає притягнення його ще і до матеріальної відповідальності безпідставним.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що пошкоджені вироби, які мали 25 років експлуатації на момент скоєння події, не повинні рахуватися виробами та повинні бути списані з обліку та оцінені як металобрухт. Вважає, що судом не було враховано, що дані вироби виробництва Радянського Союзу, а тому держава Україна не витратила жодних коштів на їх виробництво, обслуговування та зберігання. Агрегати, які були пошкоджені на гусеничній машині були відновлені силами ремонтного підрозділу шляхом заміни та відновлювальних робіт, що входить до його обов`язку.

16 листопада 2018 року представник військової частини НОМЕР_1 Кравченко Ю.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує на те? що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Однак, відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», виходив з того, що відшкодування агрегатів, приладів і приладдя до озброєння, військової техніки винними особами здійснюється у трикратному співвідношенні до їх вартості. А тому, з урахуванням коефіцієнту кратності «три» загальний розмір заподіяного збитку державі, в особі військової частини НОМЕР_3 ,становить 3 904 612, 51 грн.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 серпня 2013 року майора ОСОБА_1 призначено наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 342 на посаду командира зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_3 , з 05 серпня 2013 року та зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (т.1 а.с.13).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_1 вважати таким, що вибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Забезпечити її проведення з 07 січня 2015 року (т.1 а.с.14).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 лютого 2015 року № 51 майора ОСОБА_1 , командира зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_3 , відповідно до статті 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з 22 лютого 2015 року усунути від виконання службових обов`язків до кінця проведення службового розслідування та на час, необхідний для прийняття відповідного рішення за результатами службового розслідування (т.1 а.с.15).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 березня 2015 року № 117в за результатами службового розслідування проведеного з метою уточнення причин та умов, що сприяли виведенню з ладу озброєння та військової техніки та визначення ступеня вини посадових осіб, був прийнятий наказ розглянути поведінку та ставлення до виконання службових обов`язків майора ОСОБА_1 на засіданні Ради офіцерів військової частини. На підставі вимог статі 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушити клопотання про накладення на майора ОСОБА_1 , командира зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_3 , дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом «ж» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «позбавлення військового звання» за порушення вимог статей 12,112 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вимог наказу Міністерства оборони України від 29 серпня 2013 року № 580» про заходи щодо попередження пияцтва та впровадження здорового способу життя у Збройних Силах України» та нанесення значних збитків державі.

Командира зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту 4 частини 3 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженою Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, притягнути до підвищеної матеріальної відповідальності (у трикратному розмірі) та стягнути матеріальні кошти на загальну суму три мільйони дев`ятсот чотири тисячі шістсот дванадцять гривень 51 копійка (т.1 а.с.10-11).

Вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року встановлено, що 21 лютого 2015 року близько 02:30 год. майор ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності наказу вищестоящого командира, самовільно керуючи військовою технікою, а саме гусеничною машиною на якій установлено озброєння - самохідною вогневою установкою ГМ-569А - 9А310М1, заводський № 6464, бортовий номер НОМЕР_2 , спорядженою чотирма зенітними керованими ракетами 9М38М1, діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діянні, які повинен був і міг їх передбачити, порушивши правила водіння бойової машини, рухаючись за відсутності схеми маршруту та не орієнтуючись на місцевості, здійснив зіткнення з лісовим масивом у районі с. Зелене Поле Великоновосілківського району Донецької області, після чого маневрування для відшукування проходів між деревами не застосовував, лісовий масив долав не по проробленому проходу. Внаслідок таких дій ОСОБА_1 були пошкоджені агрегати, механізми та озброєння вказаної самохідної установки: дві задніх направляючих виробу 9П147, редуктору антени Р-1"ЗК", корпусу повітряпритоку двигуна лівий, гідроциліндр механізму натягування гусениці ГМ- 569 лівий, блоку ФНЗЗ, а всього агрегатів та механізмів самохідної вогневої установки ГМ-569А - 9А310М1, залишковою вартістю 56 200,77 грн., а також три зенітні керовані ракети 9М38М1 інв. № 890814119, 889730589, 890814539, вартістю 414 878,91 грн. кожна, а всього військового майна залишковою вартістю 1 300 837,50 грн., чим спричинено військовій частині НОМЕР_3 великої матеріальної шкоди на загальну суму, з урахуванням вартості відновлювального ремонту в розмірі 1 301 537,50 грн.

Вказаним вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 412 КК України, а саме за необережне пошкодження військової техніки, що спричинило тяжкі наслідки та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 20 січня 2016 року (справа № 220/1618/15-к), вирок Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_1 в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_1 за частиною 2 статті 412 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР, військовослужбовці і призвані за збори військовозобов`язанні зобов`язані бережливо ставитись до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

Це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Пунктом 8 Положення встановлено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дій (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункт 13 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

- умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

- приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

- заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

- дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

- недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 14 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 10 - кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880 затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості.

За результатами аналізу зазначених норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в результаті дій ОСОБА_1 державі була завдана шкода, яка підлягає стягненню з відповідача.

Однак при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що останній має нести відповідальність відповідно до положень пункту 14 Положення у кратному розмірі, оскільки відповідно до даного пункту у кратному розмірі передбачена відповідальність за шкоду завдану розкраданням, марнотратством або втратою зброї, боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки та інше. Оскільки ОСОБА_1 завдав шкоду державі в результаті необережного пошкодження військової техніки, що спричинило тяжкі наслідки і вказані дії останнім були вчинені в стані алкогольного сп`яніння, він має нести матеріальну відповідальність відповідно до положень пункту 13 Положення, а саме у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини державі, тобто в розмірі 1 301 537,50 грн.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення, а саме при визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, були неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення розміру шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 необхідно змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню з 3 904 612, 51 гривні до 1 301 537, 50 гривень.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, так як за те ж саме діяння ОСОБА_1 уже був притягнутий до дисциплінарної та кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються положеннями викладеними в пункті 4 вищевказаного Положення, згідно яких відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

Також, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи викладені в апеляційній скарзі, як підставу для скасування рішення суду, про те, що судом не було застосовано наслідки пропуску позивачем скороченого, передбаченого в частині 3 стаття 233 КЗпП України строку позовної давності, оскільки вказані правовідносини не регулюються трудовим законодавством, а тому до них застосовуються загальні стоки позовної давності визначені цивільним законодавством і дана позиція не суперечить змісту пункту 5 розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі.

Висновок суду про відсутність підстав для застосування спеціальної позовної давності, про що було заявлено відповідачем в ході розгляду справи, колегія суддів вважає таким, що ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом при розгляді справи не було враховано положення п. 34 Постанови Верховної Ради № 243 від 1995 року «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки даним пунктом передбачено порядок віднесення на рахунок держави розміру шкоди, що перевищує суму можливих відрахувань з винної особи рішенням командира (начальника) військової частини в межах наданих йому повноважень. А з матеріалів справи, а саме з Наказу №117 в (а.с. 10-11) вбачається, що вказана норма командиром військової частини застосована не була, із змісту наказу вбачається, що ОСОБА_1 підлягав притягненню до підвищеної матеріальної відповідальності і останній вказаний наказ не оскаржував.

Колегія суддів також не може прийняти до уваги твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що пошкоджені вироби 9М38М1, які мали 25 років експлуатації на момент скоєння події не повинні рахуватись виробами а повинні бути списані як металобрухт, оскільки із пояснень самого ОСОБА_1 , які також підтверджуються поясненнями представника військової частини, вбачається, що строк експлуатації вказаних виробів відповідними наказами періодично продовжувався, строк експлуатації був продовжений на час вчинення злочину та є таким в даний час, накази про продовження дії їх експлуатації є дійсними відповідно до матеріалів справи дані вироби перебувають на обліку у військовій частині.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір», а відповідач згідно копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 13 травня 2016 року є учасником бойових дій, то судові витрати у даній справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає за доцільне рішення суду в частині визначення розміру шкоди яка підлягає стягненню з відповідача змінити, а також скасувати рішення в частині стягнення з відповідача на користь держави судових витрат та судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року змінити, зменшивши визначений судом до стягнення з ОСОБА_1 розмір матеріальної шкоди з 3 904 612 (три мільйони дев`ятсот чотири тисячі шістсот дванадцять) гривень 51 копійки до 1 301 537 (один мільйон триста одна тисяча п`ятсот тридцять сім) гривень 50 копійок.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 58 569 грн. 19 коп. скасувати.

Судові витрати в сумі 48 807,63 грн. (сорок вісім тисяч вісімсот сім гривень шістдесят три копійки) компенсувати за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

Повний текст постанови виготовлений 30 листопада 2018 року.