Провадження № 2/344/1944/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

за участі секретаря судового засідання Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, в обґрунтування якого зазначив, що на виконання Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію», позивача було призвано на військову службу до в/ч пп НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням від 17.01.2015 року № 26. Згідно наказу № 126 від 31.08.2014 року, позивач, рядовий ОСОБА_1 приступив до виконання службових обовязків старшого водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 5 батальйону територіальної оборони, ВОС - 8376702А.

З 31.08.2014 року позивача було направлено (відряджено) в АДРЕСА_1 , що підтверджується посвідченням про відрядження від 31.08.2014 року № 451. 01ю.09.2014 року позивач прибув у в/ч НОМЕР_2 . Дана військова частина в той час вже приймала участь у АТО, про що свідчить витяг з наказу Генерального штабу ЗСУ від 30.07.2014 року «Про внесення змін до наказу Генерального штабу ЗСУ від 20.06.2014 року «Про залучення сил та засобів ЗСУ до безпосередньої участі в АТО».

Згідно даного наказу було залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції сили і засоби військових частин: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_2 , НОМЕР_6 , що підтверджується телеграмою від 13.08.2014 року. Позивач вважався таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з 01.09.2014 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.09.2014 року № 160.

З 02.09.2014 року позивача зараховано на продовольче забезпечення. У даній військовій частині ОСОБА_1 перебував та виконував свої службові обов`язки до 17.10.2014 року.

У військову частину п/п НОМЕР_1 позивач повернувся з 20.09.2014 року, а з 25.11.2014 року вибув до нового місця служби м. Мукачево Закарпатської області, де продовжив службу у ЗС України. З листопада 2015 року у позивача погіршився стан здоров`я, внаслідок перенесених тягот в зоні АТО, і з того часу він перебував у різних госпіталях. Через хворобу він повністю втратив слух на ліве вухо. У зв`язку з таким станом здоров`я 20.02.2015 року позивача було звільнено в запас. Після демобілізації позивач звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ щодо надання статусу учасника бойових дій. Однак йому в цьому було незаконно відмовлено, згідно виписки з протоколу № 7 засідання комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ від 10.06.2015 року. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження відмови у визнанні учасником бойових дій від 10.06.2015 року, зобов`язання до вчинення дій задоволено частково, визнано протиправним та скасовано протокольне рішення Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ № 7 від 10.06.2015 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, зобовязано комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ повторно розглянути питання щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій. Вказане рішенян ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року залишено без змін, апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 без задоволення. У постанові Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року зазначено, що з урахуванням пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, суд дійшов висновку, що вказані документи свідчать про направлення ОСОБА_1 у відрядження до району проведення АТО, його перебування в зоні АТО з метою забезпечення проведення АТО. Аналогічного висновку дійшов і апеляційний суд.

Проте, відповідач ігноруючи дані судові рішення та обставини, встановлені ними, повторно незаконно відмовив позивачу в наданні статусу учасника бойових дій. Відмову протокольне рішення комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗСУ від 30.05.2016 року № 11, також судовим рішенням від 06.09.2016 року було визнано протиправним та скасовано. І лише згідно витягу з протоколу № 16 від 12.09.2016 року позивачу було надано статус учасника бойових дій за участь в АТО. При цьому в протоколі зазначено, що комісія розглянула матеріали на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року. Таким чином, з вини відповідача позивачу з 10.06.2015 року по 12.09.2016 року не надавався статус учасника бойових дій, а отже він був позбавлений пільг та грошових виплат, пов`язаних з таким статусом. Тобто судовими рішеннями було достовірно встановлено, що відповідач, двічі приймав незаконні рішення щодо відмови в наданні статусу учасника бойових дій. Позивач вважає, що йому було завдано моральної шкоди рішенням органу державної влади ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з їх вини він тривалий час не отримував статусу учасника бойових дій, а тому не міг користуватись правами та пільгами передбаченими Законом, для даної категорії осіб. Крім того він не отримував передбачених для учасників бойових дій виплат, тобто позивача та його сім`ю було поставлено в скрутне матеріальне становище та фактично позбавлено засобів до існування. Незаконні рішення відповідача вплинули на спосіб життя позивача, змінили його, та він був змушений докладати додаткових зусиль для його організації. За час перебуванні у відряджені в зоні АТО в в/ч НОМЕР_2 позивач втратив слух на одне вухо через постійні обстріли. У нього виникли ряд хронічних захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини. Згідно виписки з протоколу ЛКК від 12.12.2017 року № 1 позивач знаходиться на «Д» обліку з січня 2015 року та потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування, санітарно-курортного оздоровлення. І все це через незаконні рішення, якими позивачу відмовляли у наданні статусу учасника бойових дій. Він не мав коштів ні на лікування ні на оздоровлення, так як не отримував пенсії як інвалід війни (прирівняна особа), чи допомоги учасникам бойових дій, не користувався пільгами, які б давали право отримати ліки і належне лікування та пройти безкоштовно санітарно-курортне оздоровлення. Все це негативно вплинуло на здоров`я позивача, він зазнавав постійних фізичних страждань через хвороби та неможливість покращити свій стан здоров`я. Починаючи з 21.09.2015 року ОСОБА_1 тричі звертався до ВЛК Західного регіону для встановлення причинного зв`язку захворювань. Проте серед пакету документів йому необхідно було подати посвідчення учасника бойових дій, якого відповідач не надав до 13.09.2016 року, тому лише з 21.09.2016 року позивачу було надано витяг ВЛК ЗР з протоколу № 714 від 21.09.2016 року про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. ОСОБА_1 втратив 35% працездатності, дана обставина підтверджується довідкою про результати визначення втрати проф.працездатності від 24.05.2017 року. З 08.06.2017 року позивача визнано інвалідом 3-ї групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Крім того він зазнавав постійних моральних страждань через образу та приниження викликані протиправними рішеннями. Позивачу було гірко та болісно, що він, втративши здоров`я під час захисту Батьківщини, незаконними рішеннями відповідача позбавлений статусу учасника бойових дій, а відповідно і поваги зі сторони суспільства як особа, що захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення. Моральну шкоду позивач, враховуючи тривалість завданих душевних страждань, оцінює у 20000 грн. На підставі наведенного просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20000грн., також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, понесені ним (в тому числі за надання правової допомоги).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позові, відповіді на відзив (а.с.67-70) просили позов задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 - Григорчук О.А. в судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на відзив (а.с.52-55,90-93), вказав, що комісією Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у ЗС України було правомірно двічі відмовлено у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, оскільки надані ним на засідання комісії документи не підтверджували залучення його до участі в АТО. З наданих ним документів вбачалось, що як ОСОБА_1 не приймав ніякої участі в захисті держави, а займався безпосередньо прийомом військової техніки в м. Артемівськ, що підтверджується Посвідченням про відрядження № 451 від 31.08.2014 року. Позивачу було встановлено статус учасника бойових дій 08.06.2017 року з огляду на виконання Постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/5770/16 від 06.09.2016 року. Щодо неможливості користуватись пільгами, що вимусило позивача докладати багато зусиль для організації свого матеріального становища, то відповідно до Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Згідно вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разова грошова допомога учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920грн. Тобто така разова грошова допомога, яку б міг отримати ОСОБА_1 не є істотною сумою для його сім`ї (значною сумою, необхідною для лікування та санітарно-курортне лікування), а тому позовні вимоги щодо заподіяння моральної шкоди спростовуються. Також постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок, у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВКЛ, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я ЗСУ). Таким чином посвідчення учасника бойових дій військово-лікарською комісією для призначення групи інвалідності в даному випадку не вимагається. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обгрунтовується розмір компенсації. Наявність вини заподіювача шкоди презюмується. Суть позовних вимог на думку позивача зводиться до відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка утворена та діє при ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу несвоєчасного встановлення йому статусу учасника дойових дій, тобто відшкодування моральної шкоди і стягнення її з відповідача, відповідальність яка не передбачена відповідними Законами. Ні постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року, ні постановою Львівського апеляційного адміністратвиного суду від 12.04.2016 року не було зобов`язано комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій встановити ОСОБА_1 статус учасника бойових дій. Позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення вимог Закону. Посилання позивача на необхідність звернення його до суду та на судову тяганину не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди. Просив у позові відмовити, оскільки такий не обгрунтовується ніякими доказами по справі.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Шикиринець Л.М. в судовому засіданні позов заперечила, посилаючись на відзив (а.с.113-116), вказала, що Державна казначейська служба України не є органом, з якого стягується шкода, оскільки немає в своєму кошторисі передбачено таких видатків, а тільки здійснює перерахування коштів, як фінансова установа, відповідно до своїх обов`язків, за дорученням розпорядника коштів або за рішенням суду. Але позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого завдання йому моральної шкоди у зазначеному грошовому розмірі, законні підстави для вирішення питання про взаємовідносини між позивачем та Державною казначейською службою України щодо відшкодування моральної шкоди з державного бюджету України відсутні. Просила в задовленні позову відмовити.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заслухавши позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 у період з 01.09.2014 року по 16.10.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується копією Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с.31).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання нечинною та скасування відмови в наданні статусу учасника бойових дій від 10.06.2015 року, зобов`язання вчинення дій, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано протокольне рішення Івано-Франківського обласного комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України № 7 від 10.06.2015 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, зобов`язано Комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати в сумі 487,20грн. (а.с.9-16).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2015 року у справі № 809/4348/15 без змін (а.с.17-21).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року у справі № 809/699/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано протокольне рішення комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України від 30.05.2016 року № 11 в частині відмови в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, зобов`язано Комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, присуджено на користь ОСОБА_1 суму судових втрат у розмірі 367,47грн. за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського обласного військового комісаріату (а.с.22-27).

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_7 , виданого 13.09.2016 року Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом, ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.28).

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_8 , виданого 08.06.2017 року Управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.28).

З копії відповіді Військово-лікарської комісії Західного Регіону № 1658 від 11.12.2017 року на адвокатський запит № 51 від 08.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 тричі звертався до ВЛК Західного регіону для встановлення причинного зв`язку захворювань. Вперше 21.09.2015 року, коли йому було роз`яснено, які документи слід подавати для розгляду даного питання. Вдруге - 28.09.2015 року, коли йому повторно було роз`яснено, що в комплекті документів має бути копія картки ф.13 з РВК про стан здоров`я при мобілізації. Втретє 19.09.2016 року, коли його документ, надані в повному обсязі, були прийняті до розгляду. Документи були розглянуті та рішення прийнято 21.09.2016 року по протоколу № 714, яке він отримав 22.09.2016 року, в чому і розписався (а.с.32).

З копії Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 714 від 21.09.2016 року про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. ОСОБА_1 втратив 35% працездатності, дана обставина підтверджується довідкою про результати визначення втрати проф.працездатності від 24.05.2017 року.

З копії відповіді Військово-лікарської комісії Західного Регіону від 26.01.2018 року на адвокатський запит № 16 від 24.01.2018 року вбачається, що розгляд причинного зв`язку поранень, контузій, каліцтв, захворювань з участю в бойових діях при захисті Батьківщини у військовослужбовців, колишніх військовослужбовців без наявних «Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України» та «Посвідчення учасника бойових дій» штатні ВЛК не проводять. Питання визнання «інвалідом війни» особи, яка не має встановленого статусу «учасника бойових дій (війни)» до компетенції ВЛК не відноситься. Питанням встановлення статусу учасника бойових дій та видачею посвідчення учасника бойових дій штатні ВЛК не займаються Питанням визнання людини інвалідом та встановлення причини інвалідності займаються органи МСЕ. ОСОБА_1 , який подав до ОСОБА_3 документи в повному обсязі 19.09.2016 року і 21.09.2016 року по протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону № 714 була винесена постанова, яка на даний час чинна, відповідає нині діючому законодавству і перегляду не підлягає (а.с.71).

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України.

Зазначений висновок узгоджується із судовою практикою, а саме з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 61-19891св18.

При розгляді справи позивачі з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Міністерство оборони України відповідно до вимог ст.53 ЦПК України не звертався.

Позивач невірно визначився із суб`єктом цивільно-правової відповідальності у даній справі, оскільки Івано-Франківський обласний військовий комісаріат та Державна казначейська служба України є неналежними відповідачами по справі, а тому суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А.Татарінова

Повний текст рішення складено 30.11.2018 року