Справа № 304/1111/18
Провадження № 2/304/385/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

за участю секретаря судового засідання - Гавій Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

її представника - адвоката ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

його представника - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1111/18 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

представник позивача звернувся в суд з позовом про встановлення факту проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, без реєстрації шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 09 вересня 1980 року позивач проживала у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_5, за спільні кошти у селі Полянська Гута Перечинського району вони побудували будинок, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні витрати. Крім того, позивач знаходилася на обліку в Управлінні соціального захисту населення Перечинської РДА як одержувач допомоги по догляду за інвалідом І групи - ОСОБА_5 Зазначені обставини можуть ствердити свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Разом з цим, на даний час відповідач, який є рідним братом померлого ОСОБА_5, намагається виселити позивача з будинку, оскільки як спадкоємець другої черги оформив спадщину за покійним братом, в тому числі й на будинок АДРЕСА_2 всупереч тому, що такий у розумінні ст. 74 СК України є спільною сумісною власністю позивача та покійного ОСОБА_5 На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що наведені у позові обставини щодо проживання позивача у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 та побудову за спільні кошти будинку в АДРЕСА_2 Перечинського району не відповідають дійсності. Так, позивач прийшла проживати у с.Полянська Гута після 1990 року та мешкала у будинку його батьків, а лише після побудови його покійним братом зазначеного будинку № 2, перейшла разом з братом туди проживати. Позивач допомагала його братові у побуті, а той у свою чергу, утримував її та забезпечив житлом, подружніх відносин між ними не було. Станом на 09 вересня 1980 року (час, починаючи з якого позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу) їй було 13 років, покійний брат побудував будинок за власні кошти, оскільки у неї доходу не було, вона отримувала лише близько 7 грн. на місяць як компенсацію по догляду за братом - інвалідом І групи. Вказані обставини може також підтвердити їх брат ОСОБА_12, а надані позивачем довідки сільської ради не є належними та достовірними доказами її проживання без шлюбу зі ОСОБА_5 і спільної побудови з ним житлового будинку. Також зазначає, що позивач перебувала, а можливо і на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі, що відповідно виключає встановлення юридичного факту її проживання з його покійним братом без шлюбу. Крім того, факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу може бути встановлено лише щодо такого проживання з 01 січня 2004 року, оскільки СК України набрав чинності саме з цієї дати і відповідно зворотної сили не має, а відтак положення ст. 74 цього Кодексу можуть бути застосовані виключно до правовідносин, які виникли після набрання таким законної сили. На підставі вищенаведеного позивач просив у позові відмовити у повному обсязі.

У свою чергу представник позивача - адвокат ОСОБА_2 подав суду відповідь на відзив зазначивши, що не погоджується з таким, оскільки стороною позивача подано ряд доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема довідку сільської ради про те, що починаючи з 09 вересня 1980 року позивач проживала у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_5, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також довідку Управління соцзахисту Перечинської РДА про те, що позивач знаходилася на обліку в Управлінні як одержувач допомоги по догляду за інвалідом І групи, а саме ОСОБА_5 Також ними заявлено клопотання про допит свідків, які також можуть ствердити зазначені у позові обставини. Крім того, відповідач у відзиві фактично визнає позовні вимоги, зазначаючи про те, що позивач дійсно проживала з його братом спочатку у їх батьків, а потім окремо від них із братом, допомагала останньому у побуті та доглядала за ним, при цьому не надаючи жодного доказу на спростування позовних вимог сторони позивача. За наведених обставин вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

22 жовтня 2018 року до суду надійшло заперечення відповідача, у якому останній зазначає, що у відзиві позов не визнавав, а навпаки, заперечував, що позивач та його покійний брат перебували у фактичних шлюбних відносинах та вказував на те, що позивач допомагала братові у побуті, за що він утримував її та забезпечував житлом. Щодо наданих позивачем доказів, то вважає їх неналежними, оскільки такі не можуть ствердити проживання позивача із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу. Довідка ж Управління соцзахисту підтверджує лише те, що позивач була працездатною, однак не працювала та отримувала компенсацію за те, що доглядала за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80-річного віку, за що отримувала компенсаційні виплати у розмірі 480 000 крб., що складало близько 4,80 грн. Такі суми є мізерними та не можуть забезпечити фізичне існування людини, тобто позивач перебувала на утриманні його покійного брата. Крім того зазначає, що у відповіді на відзив не наведено пояснень щодо обставин його відзиву, в той час як метою встановлення зазначеного у позові юридичного факту є підтвердження права на майно, набуте за час спільного проживання, яке відповідно до ст. 74 СК України може належати на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, якщо вони проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Вважає, що відповіддю на відзив не спростовані його заперечення проти позову та не підтверджено обґрунтованість позовних вимог.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пояснили, що є односельчанами позивача ОСОБА_1 та відповідно ствердили, що остання близько тридцяти років проживала з покійним ОСОБА_5, доглядала за ним, а згодом, у 90-их роках, вони вдвох збудували будинок, навіть самостійно виготовляючи для цього саман. У вказаному будинку вони вдвох проживали та вели спільне господарство, а відповідача ОСОБА_3 ніколи там не бачили, брата той не навідував, будувати будинок не допомагав. Крім того, свідок ОСОБА_11 показала у судовому засіданні, що оскільки народилася у 1980 році, то з дитинства пам'ятає позивача, яка є її односельчанкою та завжди проживала разом з покійним ОСОБА_5, натомість відповідача вона взагалі не знає.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити, посилаючись на обставини позову та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник у судовому засіданні, підтримавши обставини відзиву та заперечення, просили у позові відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, актовий запис № 01 від 10 січня 2017 року (а. с. 5).

Також встановлено, що після її смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку АДРЕСА_2

Крім цього довідкою виконкому Т.Полянської сільської ради Перечинського району №579 від 02 серпня 2018 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 09 вересня 1980 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні витрати, а також у 1995 році побудували житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5). Позивач з 24 лютого 2003 року знаходилася на обліку в Управлінні соціального захисту населення Перечинської райдержадміністрації як одержувач допомоги по догляду за інвалідом І групи ОСОБА_5 до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 6).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1296, 1298 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

В той же час, позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14, який 08 жовтня 1996 року було розірвано, зроблено запис за № 198, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської держадміністрації 09 жовтня 1996 року.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Пунктом 21 Постанови визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За змістом ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Положення закону стосовно наявності взаємних прав і обов`язків членів сім`ї містять вказівку на наслідки визнання спільних осіб сім'єю: якщо конкретні особи визнаються членами однієї сім`ї, то між ними існують сімейні відносини і у них виникають взаємні права і обов`язки.

Крім того, Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за №5-рп/99 дано офіційне тлумачення терміну «член сім'ї» та визначено обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.

Отже, з огляду на наведені вище докази, суд вважає доведеним факт того, що позивач ОСОБА_1, починаючи з 09 жовтня 1996 року до дня смерті ОСОБА_5 проживала з ним однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу.

Що стосується посилань відповідача ОСОБА_3 та його представника на те, що позивач ОСОБА_1 лише допомагала його братові у побуті та подружніх відносин між ними не було, то суд такі відхиляє, оскільки вони спростовуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_11

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що частина обставин, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що її вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі вищенаведеного та керуючись постановою Пленуму ВСУ № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. 3 СК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1268, 1258, 1261, 1269, 1270, 1296, 1298 ЦК України, ст. ст.12, 81, 89, 258, 259, 263, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позовну заяву представника ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) - адвоката ОСОБА_2 (місце проживання: 88009 АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, однією сім'єю без шлюбу, починаючи з 09 жовтня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Чепурнов В. О.