ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/1594/18 Головуючий суддя І інстанції Усенко С. І.
Провадження № 22-ц/818/523/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: Бурлака І.В.,Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року в складі головуючого судді Усенко С.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області, СТОВ «Степове», Головне управління Держгеокадастра в Харківській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

07 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області, СТОВ «Степове», Головне управління Держгеокадастра в Харківській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що згідно із заповітом 16 вересня 2003 року ОСОБА_2 заповідала все належне їй майно на день своєї смерті позивачу та його братові ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2.

Вказав, що після її смерті він прийняв спадщину за заповітом, а ОСОБА_4 відмовився від своєї частини спадщини на його користь.

01 листопада 1971 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу в радгосп «Асіївський» Балаклійського району свинаркою. 13 квітня 1985 року була звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію, тобто вона є колгоспним пенсіонером. Радгосп «Асіївський», який був реорганізований в колгосп «Степовий», а в подальшому - в КСП «Асіївський». На момент реорганізації ОСОБА_2 вже була на пенсії.

Згідно з довідкою № 29 - 20.0.23.09 - 1353/2 - 17 від 01.03.2017 року, виданої відділом у Балаклійському районі Головного Управління Держгеокадастра в Харківській області, ОСОБА_2, не була включена в список громадян до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Степове» Балаклійського району Харківської області. Розмір земельної частки /паю/ КСП «Степове» становить 6,24 умовних кадастрових гектарів. Згідно цієї довідки державний акт на землю був виданий 20.02.1996 року серія ХР № 01- 00- 000467 КСП «Степове», тобто коли ОСОБА_2 була вже колгоспним пенсіонером.

В нотаріальній конторі він не може оформити право на земельну частку /пай/, яку повинна була отримати ОСОБА_2, як колишній член КСП «Степове», пенсіонерка на дату отримання державного акта на землю, оскільки відсутній правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку пай на ім'я ОСОБА_2

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на земельну частку /пай/ в порядку спадкування за заповітом в розмірі 11,17 умовних кадастрових гектарів на землях Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області із земель колективної власності після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Жовтневе Балаклійського району, право на яку мала ОСОБА_2, як колишній член КСП «Степове», Балаклійского району Харківської області.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Представник позивача просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача - Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник відповідача - Балаклійської РДА Харківської області просив справу розглядати за його відсутності, надавши відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів того, що після виходу на пенсію ОСОБА_2 залишилась членом КСП «Степове».

Представник відповідача - СТОВ «Степове» просив справу розглядати за його відсутності, позов визнав.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судовому засіданні присутній не був, надав до суду відзив на позовну заяву, в яких просив справу розглядати за відсутності їх представника. Просив відмовити у задоволенні позову. У поясненнях посилався на те, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, крім того, документами, що посвідчують право на земельну частку (пай) є свідоцтво про право на спадщину, посвідчені у встановленому порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат про право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивачем не надано документів та доказів членства ОСОБА_2 у КСП «Степовий».

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення не відповідає Пленуму ВС України від 21.12.2009 «Про судове рішення», де зазначено, що рішення має бути законним та обґрунтованим і повністю відповідати нормам ЦК та ЦПК України. Суд порушив п. 2, 3 ст. 263 ЦПК України рішення є обґрунтованим на підставі з'ясованих цілком і всебічно обставин, на які посилаються сторони як на підставу вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказав, що 01 листопада 1971 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу в радгосп «Асіївський» Балаклійського району свинаркою. 13 квітня 1985 року була звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію, тобто вона є колгоспним пенсіонером. Радгосп «Асіївський», який був реорганізований в колгосп «Степовий», а в подальшому - в КСП «Асіївський». На момент реорганізації ОСОБА_2 вже була на пенсії.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку(пай), посвідченого сертифікатом.

Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив того, що: позивачем не надано належних і допустимих доказів про членство ОСОБА_2 в КСП «Степове» на час отримання державного акту на право колективної власності на землю.

При цьому суд послався на те, що згідно із довідкою № 29-20.09-0.4 - 1353/2-17 від 01.03.2017 року, виданою відділом Держгеокадастру у Балаклійському районі Головного Управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_2 не була включена в список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, до додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Степове» Балаклійського району Харківської області. Відповідно до цієї довідки, державний акт на землю був виданий КСП «Степове» 20.02.1996 року (а. с. 10).

Суд також виходив з того, що право власності на земельну частку (пай) виникає не часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердженню цих списків, а з моменту передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Посилаючись на те, що відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України у момент смерті припинилась цивільна правоздатність фізичної особи, ОСОБА_2 не набула право на земельну частку (пай) за життя, внаслідок чого спадкування цього майна є неможливим, тому спадкоємці не можуть успадковувати те, що не належало спадкодавцю.

Суд також зазначив, що відповідно до вимог ст.ст. 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій належить розгляд заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; прийняття рішень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до заповіту серія НОМЕР_2 складеним 16 вересня 2003 року нотаріусом Балаклійського нотаріального округу Іноземцевой Р.М., ОСОБА_2 заповідала все належне їй майно на день своєї смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_3. (а. с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданим Червонодонецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області 1 липня 2013 року, актовий запис № 62. (а. с. 11)

Після її смерті позивач прийняв спадщину за заповітом, а ОСОБА_3 відмовився від своєї частини спадщини на його користь, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 26 лютого 2014 року нотаріусом Іноземцевою Р.М. (а. с. 12)

01 листопада 1971 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу в радгосп «Асіївський» Балаклійського району свинаркою. 13 квітня 1985 року була звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.9)

Постановою приватного нотаріусу Балаклійського районного нотаріального округу Іноземцевої Р.М. від 08.12.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) ОСОБА_1, оскільки правовстановлюючий документ, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Степове» відсутній (а. с. 13).

При вирішенні спору суд правильно виходив з того, що спірні правовідносини щодо права на земельну частку (пай) врегульовані положеннями Земельного кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

Згідно із пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ Президента) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акту на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акту.

Отже, для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю і, відповідно, для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини.

Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Для набуття права на земельну частку (пай), згідно з вищенаведеним пунктом Указу, необхідна наявність таких обставин як:

- щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства;

- була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю;

- колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю.

Членство в колгоспі (КСП) набувається на підставі рішення загальних зборів колгоспу (КСП), яке в свою чергу є підставою для внесення відповідного запису в трудову книжку. Належних доказів, а саме копії протоколу загальних зборів членів КСП «Степове» про прийняття у члени колгоспу (КСП) ОСОБА_2 суду надано не було.

Дійсно, згідно довідки № 29-20.09-0.4 - 1353/2-17 від 01.03.2017, виданої відділом Держгеокадастру у Балаклійському районі Головного Управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_2, не була включена в список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, до додатку № 1 до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Степове» Балаклійського району Харківської області. Відповідно до цієї довідки, державний акт на землю був виданий КСП «Степове» 20.02.1996 року (а. с. 10) .

З вищевказаної довідки не вбачається, ОСОБА_2 була членом вказаного КСП на день розпаювання землі.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акту на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акту про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 1281 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків(стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допустимими є докази, що одержані у порядку, встановленому законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, ст. 78 ЦПК України.

Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, ст. 80 ЦПК України.

З огляду на те, що позивач всупереч свого процесуального обов'язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав до суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б у достатній мірі підвереджували, що спадкодавець на день відкриття спадщини була членом КСП, або була внесена до списків членів КСП, чиї землі проходили розпаювання, або що вона зверталася із заявою про отримання сертифікату на частку (пай) із земель КСП, тобто що ОСОБА_2 за життя набула право на земельну частку (пай), - позивач не довів що у даному випадку наявне спірне спадкове майно. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов є недоведеним.

Згідно роз'яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку(пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України надана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими доказами, висновки суду відповідають обставинам справи.

Доказів того, що ОСОБА_2 після ліквідації колгоспу «Степове» набула членство в КСП «Степове» матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Оскільки рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, відповідно до ст. 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 382-384, 388-391, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.