справа № 278/2764/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Бабіченко Л.В., розглянув цивільну справу за заявою ТОВ "Сатурн-Агрос" до фермерського господарства "Денишівське", ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із вимогами про визнання недійсними договорів оренди землі укладеними між відповідачами. В обґрунтування заявленого зазначає, що оспорювані правочині суперечать законодавству України, адже між позивачем та відповідачами - фізичними особами діяли власні правочини щодо тих самих земельних ділянок.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження і підстав для переходу до загального позовного провадження або для спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін суду наведено не було.

Відповідач ФГ "ДЕНИШІВСЬКЕ" направив на адресу суду відзив, яким зазначив про хибність позиції позивача щодо існування чинних правочинів на ті самі земельні ділянки на час укладення договорів оспорюваних позивачем.

У відповіді на відзив представник позивача, спростовуючи освітлену позицію відповідача, зазначив про помилкові твердження саме відповідача ФГ "ДЕНИШІВСЬКЕ" щодо чинності згадуваних правочинів.

Проаналізував надані суду матеріали, судом встановлено наступне.

9 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачами - фізичними особами укладені договори оренди землі на сім років з кадастровими номерами, відповідно НОМЕР_1; НОМЕР_1; НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с.11-18).

Актами приймання передачі об'єкту оренди від 9 листопада 2012 року ділянки передані орендарям.

Дані договори зареєстровані у день передачі об'єктів оренди в управлінні держземагенства у Житомирському районі Житомирської області.

З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як станом на виготовлення таких довідок представником позивача тобто на 11 липня 2018 року так і на день прийняття даного рішення вбачається, що договори оренди згадуваних земельних ділянок укладені між відповідачами - фізичними особами та ФГ "ДЕНИШІВСЬКЕ" за наступних обставин:

--між ОСОБА_2 та ФГ "ДЕНИШІВСЬКЕ" на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 за договором оренди від 16 липня 2015 року, що зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі скорочено ДРРП) 25 березня 2016 року;

--між ОСОБА_4 та ФГ "ДЕНИШІВСЬКЕ" на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 за договором оренди від 31 грудня 2015 року, що зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі скорочено ДРРП) 8 лютого 2016 року;

--між ОСОБА_3 та ФГ "ДЕНИШІВСЬКЕ" на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за договором оренди від 31 грудня 2015 року, що зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі скорочено ДРРП) 5 лютого 2016 року.

Видатковими касовим ордерами відповідачі - фізичні особи отримали від позивача орендну плату за 2015 - 2017 роки без зазначення ідентифікаторів земельної ділянки (а.с.22-23).

Відповідачі - фізичні особи мають зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області (а.с.32-35).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою шостого статті 203 Цивільного Кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочини може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до статті 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізував фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд погоджується з доводами представника відповідача ФГ "ДЕНИШІВСЬКЕ" про те, що укладені таким господарством договори є чинними, діючими та укладені у відповідності до вимог законодавства чинного на час їх підписання. Правових підстав для визнання їх недійсними суду наведено не було.

Посилання представника позивача про чинність договорів оренди землі укладених з їх довірителем суд вважає безпідставним та таким, що не відповідає законодавству чинному на час виникнення згадуваних правовідносин.

Так, посилання на ту обставину, що станом на 9 листопада 2012 року існувала процедура реєстрації договорів оренди у держземагенстві, суд вважає, є хибним.

Слід зауважити, що договори укладені 9 жовтня 2012 року та за посилання представника позивача зареєстровані 9 листопада 2012 року у відповідному відділі держземагенства з дотриманням положень постанови Кабінету Міністрів України № 1021 від 9 вересня 2009 року. Разом з тим, така постанова була скасована постановою того ж органу № 1051 від 17 жовтня 2012 року і правильною була реєстрації договорів оренди землі відповідно до Закону України №1952 IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року в редакції чинній станом на 4 жовтня 2012 року. Тобто станом на укладення договорів з позивачем діяв спеціальний закон, який регулював дані правовідносини. Підзаконний акт у вигляді постанови Кабінету Міністрів України не мав переваги перед згадуваним законом тощо.

Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення понесені позивачем судові витрати до подальшого розподілу не підлягають відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Складення повного судового рішення відповідає даті ухвалення.

Суддя Є.О. Грубіян