Справа № 317/2330/18
Провадження № 2/317/1068/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Яркіної С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ігнатченко Ю.О.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом,
У липні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом.
У позові ОСОБА_1 зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.04.2011, вона є власником житлового будинку за адресою: с. Ручаївка, вул. Шевченка, 11, Запорізького району Запорізької області.
У зазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3, яка є донькою позивачки, та ОСОБА_4, які з 2013 року по теперішній час за вказаною адресою не проживають, особистих речей відповідачів у будинку немає, оплату за комунальні послуги вони не роблять.
З огляду на вищевикладене позивачка, посилаючись на ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, зазначає, що реєстрація відповідачів у належному їй будинку, порушує право власності останньої, заважає вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном, у звязку з чим просила суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком за адресою: с. Ручаївка, вул. Шевченка, 11, Запорізького району Запорізької області, визнавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у належному їй будинку.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Надала до суду заяву, відповідно до якої проти винесення заочного рішення у справі не заперечує.
Представник позивачки адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги також підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Надала суду оригінал довідки про склад сімї позивачки.
Відповідачі до суду не зявились, про дату, час і місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту суду з викликом до суду, які містяться в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомили.Відзив, у передбачений ухвалою суду від 16.08.2018 строк, суду не надали.
Представник третьої особи Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не зявився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив.Пояснення щодо позову, у передбачений ухвалою суду від 16.08.2018 строк, суду не надав.
На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.04.2011, посвідченого державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 494, позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власницею житлового будинку № 11, який розташований по вул. Шевченка в с. Ручаївка, Запорізького району Запорізької області (а.с. 7).
Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується копією ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав № 29907146 від 11.05.2011 (а.с. 7 зворотня сторона).
На момент отримання вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані у спірному будинку.
Відповідно до копії довідки Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 005035 від 03.07.2018, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Має такий склад сімї: донька (не проживає з 2013 року) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4; син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5; пасинок (не проживає з 2013 року) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6; онука (під опікою) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7; онук (під опікою) ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 10).
Факт родинних звязків між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії І-ЖС № 288948 від 10.11.1995 запис № 06, де в графі «мати» зазначена ОСОБА_1 (а.с. 9).
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно з роз'ясненнями, викладених у п.п.34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Беручи до уваги те, що позивачка є власником житлового будинку № 11 по вул. Шевченка в с. Ручаївка, Запорізького району Запорізької області, а відповідачі, які є її донькою і пасинком, не проживають у зазначеному будинку більше пяти років, у добровільному порядку відмовляються знятися з реєстрації з належного позивачці будинку, тим самим порушуючи конституційне право останньої, як власника даного будинку, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про відшкодування судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України; ст. 72 ЖК УРСР, ст.ст. 11, 16, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 259, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30.11.2018.

Суддя С.В. Яркіна