КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 372/1673/16-ц

номер провадження: 22-ц/824/2206/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 травня 2018 року у складі судді Тиханського О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича про визнання дій неправомірними, скасування рішення нотаріуса про реєстрацію права власності та їх обтяжень на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»),товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (далі - ТОВ «Кей - Колект»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. про визнання дій неправомірними, скасування рішення нотаріуса про реєстрацію права власності та їх обтяжень на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 32 000 євро, що еквівалентно 232 461 грн 60 коп., на строк до 20 грудня 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,5% річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого позивач передав банку в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п.5 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, двома способами, а саме, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про Іпотеку» та отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодержателя на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Позивач зазначав, що листом від 28 березня 2014 року його було повідомлено про те, що 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за умовами яких до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за зобов'язаннями, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 20 грудня 2007 року та договору іпотеки від 29 грудня 2007 року. Вказував, що 16 липня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі якої приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на дану квартиру. Позивач вважав, що такі дії нотаріуса суперечать п.5 договору іпотеки, оскільки між іпотекодавцем та іпотекодержателем не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, внаслідок чого позивача було незаконно позбавлено житла.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просиввизнати неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22915191 від 16 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, витребувати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень на квартиру - закрито (а.с.163-166, т.2).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року, залишеного без змін постановою апеляційного суду Київської області від 23 січня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено (а.с.167-172, т.2; а.с.100-106, т.3).

Постановою апеляційного суду Київської області від 23 січня 2018 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року скасовано, справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень на квартиру передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.93-95, т.3).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування рішення нотаріуса про реєстрацію права власності та їх обтяжень на квартиру - задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу СуперфінаБ.М. про реєстрацію речових прав на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), індексний номер №22915191 від 16 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 11 травня 2018 року, ТОВ «Кей - Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Також ТОВ «Кей - Колект» просило закрити провадження у справі у разі ухвалення рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У розділі 5 договору іпотеки зазначено всі умови, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку. Тому заявник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про не укладення між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки даний договір прирівнюється (ототожнюється) з відповідним застереженням, що міститься в договорі іпотеки. На думку заявника даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийняте нотаріусом, як спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, а тому вважає, що даний спір з суб'єктом владних повноважень підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, заявник вказує, що при зверненні ОСОБА_1 до суду з даним позовом порушено правила територіальної підсудності, оскільки цей позов підлягає розгляду судом не за зареєстрованим місцем проживання позивача, а за місцезнаходженням відповідача ТОВ «Кей - Колект» відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що суд першої інстанції вірно встановив правову природу спірних правовідносин та правильно вирішив даний спір в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, тому даний спір не є публічно - правовим, а випливає із договірних відносин та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Зазначає, що наявність слова «застереження» у договорі іпотеки не є застереженням у розумінні ст. 26 Закону України «Про Іпотеку», а лише визнає один із двох можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом укладення відповідних договорів. Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення у іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Проте, докази укладення такого договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього у матеріалах справи відсутні. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 32 000 євро, що еквівалентно 232 461 грн 60 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,5% річних, з терміном повернення кредиту до 20 грудня 2022 року.

16 лютого 2009 року між сторонами укладена додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту від 20 грудня 2007 року, за умовами якої сторони змінили кінцевий строк повернення кредиту до 20 грудня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту , 29 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №73382, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку АДРЕСА_1, загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності.

Відповідно до ст.4 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється на підставі розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до п. 5.2 договору іпотеки, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.1 договору іпотеки);

- отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.2 договору іпотеки).

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу № 1 та договором про відступлення прав за договорами іпотеки, зокрема, свої права вимоги до ОСОБА_1 за зобов'язаннями, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року ТОВ «Кей-Колект» та про наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 32 530,96 євро.

15 січня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» та, що борг ОСОБА_1 за кредитним договором складає 38 494,99 євро.

Також 08 червня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу позивача нотаріально завірену вимогу про усунення порушень кредитного договору протягом тридцяти днів та сплатити на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитом у розмірі 688 993 грн 72 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 276 880 грн 91 коп.

Позивач ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «Кей-Колект» письмове заперечення, в якому зазначив, що згоди на продаж квартири не давав та вказав про відсутність у нього заборгованості за кредитним договором.

16 липня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» задовольнило свої вимоги про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 20 грудня 2007 року шляхом позасудового врегулювання, а саме, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та реєстрації на своє ім'я права власності на предмет іпотеки: квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 60817132 від 07 червня 2016 року, державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. був внесений запис про прийняте ним рішення від 16 липня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22915191, про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності був вказаний договір іпотеки від 29 грудня 2007 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Установлено, що відповідно до пункту 5.2.1 договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Разом з тим, ТОВ «Кей-Колект» не надало до суду укладеного між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, установивши, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення у іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», проте докази укладення такого договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього у матеріалах справи відсутні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є протиправним.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Платити Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц та у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 644/3532/16-ц.

З наведених підстав є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що не укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не може бути перешкодою для відмови реєстрації права власності на предмет іпотеки за новим іпотекодкержателем.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не заслуговують на увагу з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень на квартиру з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК (в редакції 2004 року) (а.с.163-166, т.2).

Постановою апеляційного суду Київської області від 23 січня 2018 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року скасовано, справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень на квартиру передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин. Даний спір виник із цивільних правовідносин і справа за правилами ст.15 ЦПК України (в редакції 2004 року) підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також апеляційний зазначив, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права позивача та з належністю виконання договору іпотеки, а тому цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства (а.с.93-95, т.3).

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 554/14813/15-ц.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані аргументи ТОВ «Кей-Колект» щодо необхідності розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що при зверненні ОСОБА_1 до суду з даним позовом порушено правила територіальної підсудності, то вони є необгрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ст.114 ЦПК України (в редакції 2004 року) позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являється за місцезнаходження майна або основної його частини.

У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки спірні правовідносини пов'язані із захистом права позивача та з належністю виконання договору іпотеки, то на них поширюються правила виключної підступності за місцем знаходження нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, даний позов підсудний Обухівському районному суду Київської області.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: