Ухвала

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 216/3992/16-ц

провадження № 61-37316ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1990 року по серпень 2013 року ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 Під час їх спільного проживання ОСОБА_2 придбав 06 грудня 2006 року нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з: кафе А-1, цегляне загальною

площею 77,8 кв.м.; акваріум Б - металевий, загальною площею 10,7 кв.м.; огорожа 1-4. Вважаючи, що це майно є спільною сумісною власністю, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаного майна.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від

04 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, а саме: кафе А-1, цегляне загальною площею 77,8 кв.м.; акваріум Б - металевий, загальною площею 10,7 кв.м.; огорожа 1-4.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від

04 жовтня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.Вирішено питання розподілу судових витрат.

25 травня 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від

03 травня 2018 року та залишити в силі рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 04 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є зобов'язання визнати за ОСОБА_1 1/2 частини на майно, яке складається з: кафе А-1, цегляне загальною площею 77,8 кв.м.; акваріум Б - металевий, загальною площею 10,7 кв.м.; огорожа 1-4.

У касаційній скарзі заявником зазначено, що відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки оціночна (ринкова) вартість зазначеного об'єкта становить 146 497,00 грн, тобто 1/2 частини зазначеного об'єкта становить 73 248,50 грн.

Справа № 216/3992/16-ц є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей. Тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі, керуючись підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, посилається на те, що касаційна скарга має виняткове значення для заявника, оскільки прибуток, від здійснення господарської діяльності, пов'язаної з експлуатацією оспорюваного об'єкта, є єдиним засобом доходу.

Посилання заявника у касаційній скарзі на пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів, які б підтверджували отримання саме нею прибутку від заняття підприємницькою діяльністю, пов'язаної з експлуатацією оспрюваного об'єкта.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило