Єдиний унікальний номер 243/9952/17 Номер провадження 22-ц/775/992/2018

Єдиний унікальний номер 243/9952/17 Головуючий у 1 інстанції Старовецький В.І.
Номер провадження 22-ц/775/992/2018 Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу № 243/9952/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Словянської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року, ухвалене в залі суду в місті Слов`янську Донецької області о 13-17 годині,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що після розірвання шлюбу відповідач перешкоджає йому приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з чим, він звернувся до органу опіки та піклування Словянської міської ради , який рішенням від 15 марта 2017 року № 180/1 визначив йому спосіб участі у вихованні дитини. Після винесення даного рішення відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з сином. Просив встановити спосіб участі у вихованні сина, місць та часу особистого спілкування наступним чином: три дні на тиждень, у будній день - з 08:00 години до 19:00 години, у вихідний день з 09:00 години до 20:00 години за місцем його мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_2, з відвідуванням спільно з дитиною культурно-розважальних заходів за межами м.Слов`янська, а також проведення з сином спільного курортного відпочинку за межами міста Словянська тривалістю не більше 14 календарних днів у літню пору року.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково; визначено способи участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом зустрічей із ним, а саме: чотири дні на місяць батько забирає дитину за адресою матері, АДРЕСА_1 та відводити його до дитячого садочку, після дитячого садочку забирає дитину та спілкується з дитиною з 16-00 години до 19-00 години, в присутності матері, ОСОБА_2; чотири вихідні дні на місяць, а саме субота та неділя, батько спілкується з дитиною з 10-00 години до 13-00 години та з 15-00 години до 18-00 години в присутності матері, ОСОБА_2, з попереднім повідомленням про спілкування ОСОБА_2 та за умови відсутності хворобливого стану у дитини; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, судовий збір у сумі 320,00 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи призвело до неправильного вирішення справи, а саме: позивач просив визначити спосіб спілкування з дитиною без присутності відповідача, так як при спілкуванні між ними постійно виникають конфлікти. Вважає, що оскільки дитина може виразити свої потреби у дитячому садку, він як батько, також зможе зрозуміти дитину. Крім того, висновок суду ґрунтується на неправдивому доказі - довідці КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» від 14 лютого 2018 року, оскільки існують дві довідки КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» від цієї дати. Дійсною довідкою вважається та, яка закінчується фразою «Огляд невролога 29 січня 2018, призначено лікування» і не містить двох останніх абзаців, в яких мова йде про спілкування дитини в присутності матері. Суд не вказав, які обставини справи та які докази свідчать про те, що він не зможу забезпечити дитині «належні умови для денного сну, згідно з режимом, до якого він звик, та нагодувати сина їжею, яка відповідає потребам організму відповідного віку».

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать підписи на рекомендованих повідомленнях про отримання поштового відправлення.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Словянської міської ради надав суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі.

Позивач ОСОБА_3 надав суду заяву з проханням перенести слухання справи в заявку з тим, що перебуває на роботі за межами області.

На підставі ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

До заяви ОСОБА_3 не додано документів, які свідчать про поважність причин відкладення розгляду справу.

Крім того, в минуле судове засідання, призначене на 14 червня 2018 року ОСОБА_3 не з`явився, надавав суду заяву про перенесення розгляду справи, внаслідок чого розгляд справи було відкладено.

Отже, апеляційний суд вважає, що причини неявки ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 26 червня 2018 року, не є поважними, подана заява про повторне відкладення розгляду справи свідчить про недобросовісне здійснення ним своїх прав, тому розгляд справи належить проводити у відсутність відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Указом Президента "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" від 29 грудня 2017 року № 452/2017 ліквідовано апеляційний суд Донецької області, утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу з 03 серпня 2013 року, мають неповнолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі ? частини його заробітку (доходу), на утримання сина ОСОБА_4 на користь його матері ОСОБА_2 Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу визначено місце проживання ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_2

Висновком органу опіки та піклування Словянської міської ради про встановлення порядку спілкування з дитиною від 03 січня 2018 року № 29/01-11 встановлено наступний порядок спілкування з дитиною, а саме: вісім будніх днів на місяць батько забирає дитину за адресою матері та відводить його до дитячого садочку, після дитячого садочку забирає дитину та спілкується з дитиною з 16:00 години до 19:00 години, без присутності матері, чотири вихідні дні на місяць батько спілкується з дитиною з 09:00 години до 19:00 години без присутності матері.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок спілкування з дитиною, визначений вищевказаним висновком органу опіки та піклування Словянської міської ради від 03 січня 2018 року є недоцільним з огляду на ненормований графік роботи батька та його можливість спілкуватися із сином лише декілька днів на місяць. Що стосується спілкування батька із сином у вихідні дні з 09:00 години до 19:00 години без присутності матері, суд вважає також ці умови не відповідають якнайкращому забезпеченню інтересів малолітнього ОСОБА_4 та є такими, що не враховують потреб та особливостей розвитку дитини у її віці, оскільки в дитини вже склався певний розпорядок дня, до якого вона звикла, згідно якого вона приймає їжу, відпочиває, проводить час на свіжому повітрі за розкладом та під доглядом матері, яка якнайкраще знає та розуміє бажання свого сина, оскільки саме вона проводить із ним більшість часу.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 8 статті 7 Сімейного Кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зіст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.ч.1-2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Суд при встановленні способів спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Виходячи з викладеного, висновки суду першої інстанції щодо захисту права позивача на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, є вірними.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази по справі, внаслідок чого дійшов хибних висновків щодо необхідності присутності матері під час спілкування батька з дитиною.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі позивач посилався на новий доказ, який не був досліджений судом першої інтанції - довідку КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» №266 від 25 квітня 2018 року, якою доводиться недійсність довідки КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» №112 від 14 лютого 2018 року в частині двох останніх абзаців, в яких йде мова про спілкування дитини в присутності матері.

В той же час в порушення положень ст.367 ЦПК України апеляційна скарга не містить в цій частині доказів неможливості подання даної довідки до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок органу опіки та піклування, яким визначено порядок спілкування з дитиною без присутності матері не може бути підставою для скасування рішення, оскільки на підставі ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Рішення суду першої інстанції містить мотивоване обґрунтування незгоди з висновком органу опіки та піклування.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 27 червня 2018 року

Головуючий