Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 2-7123/11

провадження № 61-20382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державні виконавці Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2017 року у складі судді Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державних виконавців Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Деснянське РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві) Данилюка Р. В., Бойченка С. В., Клименка О. О., Ельбабаєва Б. Б., Охоти М. М.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_10 на його користь борг за договором позики та судові витрати на суму 1 661 484, 83 грн. 13 січня 2012 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного рішення суду. Протягом чотирьох років виконанням рішення суду займався державний виконавець Данилюк Р. В., який ігнорував його звернення та не здійснював всіх необхідних заходів з виконання рішення. В подальшому виконання зазначеного рішення суду передано державному виконавцю Ельбабаєву Б. Б., який також неналежним чином виконував свої обов'язки з виконання рішення суду.

Посилаючись на викладене, заявник просив визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Данилюка Р. В., Ельбабаєва Б. Б., Охоти М. М., Бойченка С.В. та Клименка О. О., з виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 1 161 484, 83 грн та зобов'язати начальника Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Ніколаєва С. В. усунути порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», допущені державними виконавцями з виконання вказаного рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державних виконавців Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Данилюка Р. В., Ельбабаєва Б. Б., Охоти М. М., з виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 1 161 484, 83 грн та зобов'язано начальника Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Ніколаєва С. В. усунути порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», допущені державними виконавцями з виконання вказаного рішення.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи, виконавчого провадження та постанови про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28 листопада 2016 року, державними виконавцями Данилюк Р. В., Ельбабаєвим Б. Б., Охота М. М. при виконанні виконавчого провадження № 30657361 протягом 2012-2016 років, не вжито всіх можливих заходів з примусового виконання рішення суду, спрямованих на його повне фактичне виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, державний виконавець Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. КиєвіЕльбабаєв Б. Б. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2017 року апеляційну скаргу державного виконавця Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Ельбабаєва Б. Б. залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги, а саме для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження підтвердженою доказами.

Апеляційний суд, залишаючи скаргу без руху, виходив із того, що ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року Деснянське РВ ДВС ГТУЮ у м. Києвіотримало 03 лютого 2017 року, а скаргу подано 13 лютого 2017 року, тобто з пропуском строку встановленого законом.

На виконання вимог ухвали, державний виконавець подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому зазначив, що ухвала суду першої інстанції передана йому особисто 08 лютого 2017 року, що підтверджується копією журналу вхідної кореспонденції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою державного виконавця Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. КиєвіЕльбабаєва Б. Б. на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки Деснянський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві отримало ухвалу суду 03 лютого 2017 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням. При цьому апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що Ельбабаєву Б. Б. ухвалу передано 08 лютого 2017 року. З наданої копії витягу з журналу вхідної кореспонденції встановити коли та який саме документ отримано державним виконавцем, неможливо. Крім того, державним виконавцем не наведено доводів, підтверджених доказами, щодо неможливості передачі йому копії оскаржуваної ухвали протягом п'яти днів із дня надходження кореспонденції до відділу.

У квітні 2017 року державний виконавець Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. КиєвіЕльбабаєва Б. Б. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та зобов'язати суд апеляційної інстанції відкрити апеляційне провадження, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Крім того, відповідачем у справі є державний виконавець а не державна виконавча служба, а тому початок перебігу строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції починається із дня отримання цієї ухвали самим державним виконавцем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судууказану справу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За положеннями частини другої статті 294 цього Кодексу апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

За частиною третьою статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд виходив із того, що Деснянське РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві отримав копію ухвали суду першої інстанції 03 лютого 2017 року, що підтверджується копією супровідного листа, проте апеляційна скарга подана лише 13 лютого 2017 року.

Отже, пропущений строк на апеляційне оскарження становить 5 днів.

При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що державний виконавець Ельбабаєв Б. Б. не надав суду доказів того, що він особисто отримав ухвалу лише 08 лютого 2017 року, оскільки з наданої копії витягу з журналу вхідної кореспонденції встановити коли та який саме документ отримано державним виконавцем, неможливо. Крім того, державним виконавцем не доведена неможливість передачі йому копії оскаржуваної ухвали протягом п'яти днів із дня надходження кореспонденції до відділу.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що апеляційна скарга державного виконавця Деснянського РВ ДВС ГТУЮ у м. КиєвіЕльбабаєва Б. Б. подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки ухвала суду першої інстанції отримана державною виконавчою службою 03 лютого 2017 року, що підтверджується копією супровідного листа. Наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не пов'язані з об'єктивними, істотними перешкодами для своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження, а тому суд обґрунтовано визнав такі причини неповажними. Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку і зробив правильний висновок про їх неповажність.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою у зв'язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик