ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Кропивницький

справа № 392/476/17

провадження № 22-ц/4809/182/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Кіселика С.А., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Миролюбівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року в складі судді Кавун Т.В. за позовом ОСОБА_1 до Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

УСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про визначення додаткового строку в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, заповіту мати не залишила, інші спадкоємці відсутні. В установлений законом строк до нотаріальної контори він не звернувся з поважних причин, оскільки довго хворів.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем померлого за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не зареєстрована, позивач є єдиним спадкоємцем за законом померлої, після смерті спадкодавця в період з 20.06.2005 року по 20.08.2005 року перебував на стаціонарному лікуванні, а тому позов є обґрунтованим та доведеним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , позивач є рідним братом ОСОБА_3

В 2017 році ОСОБА_3 дізналася про те, що померла мати за життя одержала у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миролюбівської сільської ради Маловисківського району.

Довідавшись про існування майна, яке не ввійшло до складу спадщини, вона повідомила про це своїм рідним братам ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Нотаріусом було роз'яснено спадкоємцям про те, що необхідно звертатись до суду з приводу поновлення строку на прийняття спадщини. ОСОБА_1 відмовився звертатись до суду і тому позов подали тільки ОСОБА_3 та ОСОБА_3

Під час розгляду справи щодо встановлення додаткового строку на прийняття спадщини в липні 2018 року вони довідались, що ОСОБА_1 ще в 2017 році одержав відповідне судове рішення і вже рік як є самостійним власником земельної ділянки після смерті мами.

Вважає, що суд при розгляді даної справи не залучив ОСОБА_3 та ОСОБА_3 до розгляду справи і як наслідок ухвалив рішення, за результатами якого було порушено право власності осіб, які не брали участі у судовому розгляді.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Миролюбівська сільська рада подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника скаржника адвоката ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку НОМЕР_1, площею 5,06 га., на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, розташовану на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.6).

Постановою Маловисківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 21.02.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, через пропуск встановленого законом строку на прийняття спадщини (а.с.8).

Згідно довідки Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 15.02.2017 року померла ОСОБА_4 була прописана та проживала в с. Кіровка Маловисківського району Кіровоградської області, на день смерті спадкодавця за вказаною адресою ніхто не проживав, заповіт від її імені Кіровською сільською радою не посвідчувався (а.с.9).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Встановлено, що ОСОБА_3, дошлюбне прізвище ОСОБА_3., є рідною донькою померлої ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.48,49).

20.07.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернулися до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 41-42).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про наявність заповіту, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно ст. 30 ЦПК України (2004 р.) та ст. 48 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.) сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред'явленому позову при наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов'язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов'язаний виконати покладений на нього законом або договором обов'язок.

Законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред'явити позов до належного відповідача.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року, чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд повинен враховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції розглянув справу за участю у якості відповідача Миролюбівської сільської ради, судом не було роз'яснено позивачу у відповідності до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року про необхідність залучення до участі у справі усіх спадкоємців, які претендують чи можуть претендувати на спадщину, внаслідок чого, ОСОБА_3 дочка померлої (сестра позивача), яка є спадкоємцем першої черги відповідно до положень статті 1261 ЦК України, не була залучена до участі у справі, оскаржила судове рішення до суду апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а висновок суду про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття є передчасним.

Згідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відповідачами у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщиниє спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4, не залучив їх до участі в справі як співвідповідачів, безпідставно зазначив, що ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцем.

Справу вирішено без участі спадкоємців ОСОБА_3 і ОСОБА_3, які також мають інтерес до спадкового майна як спадкоємці першої черги, оскарженим судовим рішенням засіпаються їхні права та інтереси щодо спірного спадкового майна.

Вказані порушення не може усунути апеляційний суд в силу наданих ЦПК України повноважень.

Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню.

Висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, при розгляді справи порушено норми процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миролюбівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: С.А. Кіселик

С.І. Мурашко