Провадження № 2/761/2003/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О. розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування незаконним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вищенаведеним позовом, та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог просив суд: визнати рішення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» №812 від 06.04.2017 р. про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1, незаконним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.11.2014 року, близько 05.30 год. в с.Березна Володимирського району Київської області на вул.Леніна відбулась дорожньо-транспортна пригода. ДТП відбулось за участю автомобіля «Mercedes-Benz 212D», д.н.з. НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_4 Внаслідок ДТП ОСОБА_4. отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

У зв'язку із вищезазначеним ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 27.06.2015 року дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Внаслідок даної ДТП, у зв'язку із смертю брата ОСОБА_4., позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz 212D», д.н.з. НОМЕР_6, ОСОБА_2 була застрахована у відповідача.

17.01.2017 р. позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Рішенням ПрАТ «Київський страховий дім» №812 від 06.04.2017 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Дане рішення позивач вважає незаконним, оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, настає незалежно від наявності вини. А тому і страхові компанії, в межах договору страхування, зобов'язані нести відповідальність за шкоду, спричинену застрахованим джерелом підвищеної небезпеки.

В судовому засіданні, судом на обговорення було поставлено питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

За згодою сторін у справі, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, відмову у виплаті страхового відшкодування правомірною. Зокрема, просить врахувати відсутність підстав, за яких в силу закону виникає цивільно-правова відповідальність для страховика, а саме відсутня протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) в діях ОСОБА_2, відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою (оскільки її немає) і заподіяною шкодою, відсутня вина особи водія транспортного засобу, що застрахований в страховика. В свою чергу, відповідно до постанови слідчого управління ГУ МВС України в Київській області від 27.06.2015 року встановлено, що саме пішоходи ОСОБА_4., який перебував у стані алкогольного сп'яніння, та ОСОБА_3 порушили ряд вимог Правил дорожнього руху та їх невідповідні чинним ПДР дії стали причиною вказаної ДТП. Саме навмисні неправомірні дії ОСОБА_4., протиправна поведінка, злочинна недбалість привели до ДТП. А тому позов не підлягає задоволенню.

Третя особа своїх пояснень щодо позову до суду не надала.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив.

11.11.2014 року, близько 05.30 год. по вул. Леніна, на відстані 65, 9 м від повороту до вул. Нова в с. Березна Володарського району Київської області стався наїзд автомобіля «Mercedes-Benz 212D», р.н. НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався в напрямку смт. Володарка, на пішоходів ОСОБА_4. та ОСОБА_3, які вийшли із-за задньої частини автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_7, який стояв на проїзній частині на смузі руху, по напрямку до центра с.Березна. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

11.11.2014 р. вказаний факт внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000360 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 27.06.2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000360 від 11.11.2014 року закрито у зв'язку із відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правиламиКримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням)…

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини).

За таких обставин, враховуючи, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом автомобіля «Mercedes-Benz 212D», р.н. НОМЕР_6, він несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу «Mercedes-Benz 212D», р.н. НОМЕР_6, застрахована відповідно до полісу №АС/8599253 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів у відповідача.

17.01.2017 року позивач, як брат потерпілого ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Рішенням №812 від 06.04.2017 року ПрАТ «Київський страховий дім» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Страховим випадком згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відсутність вини та закриття кримінального провадження відносно водія забезпеченого страховиком транспортного засобу не звільняє страховика від відповідальності відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.span&?б;

Під «умислом потерпілого» в даній нормі розуміється умисел потерпілого на завдання шкоди, якщо ж особа навмисно порушила ПДР і свідомо не допускала завдання їй шкоди джерелом підвищеної небезпеки, підстав для звільнення особи відповідальної за шкоду, від обов'язку відшкодувати шкоду немає, оскільки відсутній умисел на завдання шкоди.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27.06.2015 року встановлено, що саме пішоходи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 порушили ряд вимог Правил дорожнього руху, зокрема, п.1.5, 4.4., 4.10, 4.14 ПДР. Саме невідповідні чинним Правилам дорожнього руху дії пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стали причиною вказаної ДТП, в результаті якої пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Проте зі змісту даної постанови про закриття кримінального провадження не вбачається наявність в діях ОСОБА_4. умислу на спричинення дорожньо-транспортної пригоди та свідомого створення умов для завдання йому шкоди транспортним засобом.

В порушення вимог ст. 81 ЦПК України, жодних доказів, які б підтверджували завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло би бути підставою для звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, стороною відповідача не надано.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Отже, оскільки шкода у вигляді смерті ОСОБА_4 була завдана джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем «Mercedes-Benz 212D», р.н. НОМЕР_6, яким правомірно володів ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальності якого була застрахована відповідачем, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати а правову допомогу у розмірі 4800,00 грн.

До матеріалів справи представником позивача долучено витяг з договір про надання правової допомоги від 04.11.2016 року укладеним з позивачем. Також додано розрахунок суми винагороди за надану правову допомогу, що складає 4800,00 грн., рахунок-фактуру №15-08/02 та квитанцію про оплату послуг за надання правової допомоги.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1193 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн НОМЕР_5, місце реєстрації: АДРЕСА_1) до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, буд. 37-41), третя особа: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) про визнання рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування незаконним - задовольнити.

Визнати рішення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» № 812 від 06.04.2017 року про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1, незаконним.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 судові витрати правову допомогу у розмірі 4800,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: