П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/11741/18

Провадження № 22-ц/4815/206/18

Головуючий у суді першої інстанції: Кучина Н.Г.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

в м. Рівне Рівненської області

Дата постановлення: 25 червня 2018 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального управління Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до Центрального управління Служби безпеки України (далі - ЦУ СБУ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії. Позов мотивовано тим, що при проходженні військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Рівненській області (далі - УСБУ в Рівненській області) йому видано ордер на житлове приміщення, відповідно до якого йому та його сім'ї у складі трьох чоловік було надано службову квартиру АДРЕСА_1. 03 червня 2014 року ним подано рапорт на ім'я начальника УСБУ в Рівненській області, де просив клопотати перед керівництвом Служби безпеки України (далі - СБУ) і місцевими органами влади про виключення цієї квартири з числа службових та надання йому для постійного проживання зі зняттям з квартирного обліку. В подальшому начальником УСБУ в Рівненській області направлено клопотання до СБУ щодо погодження рішення керівництва про виключення квартири зі службового фонду, однак дане рішення на засіданні житлово-побутової комісії ЦУ СБУ не погоджено.

З огляду на це просив визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії ЦУ СБУ, яке оформлене протоколом №13 від 16 жовтня 2015 року, в частині відмови в погодженні клопотання начальника УСБУ в Рівненській області та зобов'язати повторно його розглянути і погодити.

Ухвалою суду Рівненського міського суду від 25 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ЦУ СБУ передано за підсудністю Шевченківському районному суду м. Києва.

На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання.

На її обґрунтування про неврахування судом вимоги ст. 30 ЦПК України, відповідно до якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини. У позовній заяві наголошував, що предметом спору є його особисті житлові права на конкретне житлове приміщення. Тому вважав, що підлягає застосуванню саме ст. 30 ЦПК України, тоді як справа підсудна саме Рівненському міському суду Рівненської області.

З наведених мотивів просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ЦУ СБУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії. Вважав, що відповідач протиправно відмовив в погодженні рішення керівництва УСБУ в Рівненській області щодо виключення з числа службових житлових приміщень та надання для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку квартири АДРЕСА_1 Переконаний, що оспорюване рішення порушує його право як військовослужбовця на державне забезпечення житлом.

Спірні правовідносини виникли з приводу відмови відповідача у погодженні клопотання УСБУ в Рівненській області щодо погодження рішення про виключення квартири з числа службових приміщень та надання її ОСОБА_2 для постійного проживання із зняттям із квартирного обліку, що дозволило йому вимагати повторного розгляду з погодженням клопотання.

Як убачається, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спір виник із приводу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, де мешкає позивач зі своєю сім'єю.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, що закріплено у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається належний суд, тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

У пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ" судам роз'яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Щодо вимоги апеляційної скарги про направлення справи на новий розгляд, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 374 ЦПК України передбачено вичерпний перелік повноважень суду апеляційної інстанції, однак направлення справи на новий розгляд до таких повноважень не входить.

Згідно із пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали відповідно до ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 25 червня 2018 року скасувати, а справу направити до Рівненського міського суду Рівненської області для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук