Справа № 305/1660/17
Провадження по справі 2/305/128/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді - Тулик І.І.

за участі секретаря судового засідання Шемота М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області про визнання правочинів недійсними

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області про визнання правочинів недійсними.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №007638, виданого на підставі рішення 9 сесії 22 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 24 квітня 1997 року ОСОБА_4 належить на праві приватної власності: земельна ділянка площею 0,0800 га, яка розташована за №103 по вул. 70 річчя Жовтня в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, цільовим призначенням якої являється обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер::09:001:0025; земельна ділянка площею 0,18 га, яка розташована по вул. Лісовій в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, цільовим призначенням якої являється ведення особистого селянського господарства. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер::09:001:0026, являючись особою престарілого, похилого віку та постійно хворою людиною, яка не була взмозі обробляти дані земельні ділянки, так як не могла самостійно вести догляд саме не тільки за земельними ділянками, але й за собою в силу своєї хвороби та загального стану здоров"я. Позивач домовилася із відповідачем, який фактично, являється її сусідом по спірній земельній ділянці, про те, що відчужить йому за договором довічного утримання дані земельні ділянки, а він, відповідач, в силу договірних домовленостей буде вести за нею довічний догляд, забезпечуючи продуктами харчування, ліками та медичними препаратами, забезпечення її будинку твердим паливом (дровами), послугами по утриманню будинку, приготуванням їжі. Натомість, земельні ділянки, які належать позивачці за державним актом на право приватної власності належатимуть відповідачу після укладення такого договору довічного утримання. 9 квітня 2016 року позивачка була ознайомлена , як зазначено в спірних документах, в приміщенні приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 із договорами, які вона вважала договорами довічного утримання, а її земельні ділянки, як предмет договору, були відчужені на ім"я ОСОБА_2. Наступні декілька місяців відповідач турбувався про позивачку, навідувався до неї та забезпечував матеріально та натурально, в тому числі, продуктами харчування, ліками та послугами утримання. Однак, в подальшому, а саме приблизно з кінця весни-початку літа 2017 року відповідач припинив виконувати взяті на себе зобов"язання, у зв"язку із чим позивачка опинилася в скрутному становищі. ОСОБА_4 являється одинокою, хронічно важкохворою особою, проживає в будинку сама, фактично без сторонньої допомоги не може себе сама обслуговувати в найнеобхідніших для її життєдіяльності діях, у зв"язку із чим укладення нею з відповідачем договору довічного утримання являлось би самим вірним та необхідним для неї кроком з метою покращення, як її способу життя, так і умов її проживання. Натомість, укладення нею з відповідачем договору дарування, за яким не встановлювалось би будь-якого обов"язку обдаровуваного вчинити на її користь якої-небудь одноразової чи постійної дії майнового або немайнового характеру, не принесло б позивачці користі чи іншого майнового чи немайнового блага. Разом з тим, позивач цілком довіряла відповідачу, ОСОБА_2, якого добре знала в силу компактного з ним проживання по сусідству, тому вважала, що укладає саме договір довічного утримання (догляду), умови якого їй були вкрай необхідні. Таким чином, констатує, що позивачка та відповідач при підписанні договорів дарування від 9 квітня 2016 року помилялися щодо природи правочинів, щодо своїх прав та обов"язків, як сторін правочинів, що призвело до того, що між сторонам фактично було укладено договір довічного утримання, а не договір дарування. Позивачка, ОСОБА_4 про порушення своїх прав довідалася на початку серпня 2017 року, коли її внучка довідалася, що будинкова книга ОСОБА_4 знаходиться у відповідача і на її прохання останній надав пакет документів, в якому були ці договори відчуження. На підставі наведеного, просила договір дарування земельної ділянки від 9 квітня 2016 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №530, укладений між ОСОБА_4, як дарувальником, з однієї сторони та ОСОБА_2, як обдаровуваним, з другої сторони, щодо дарування земельної ділянки загальною площею 0, 1800 га, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Лісовій в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, договір дарування земельної ділянки від 9 тня 2016 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №531, укладений між ОСОБА_4, як дарувальником, з однієї сторони та ОСОБА_2, як обдаровуваним, з другої сторони. щодо дарування земельної ділянки загальною площею 0,0800 га, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по вул. 70 річчя Жовтня №103 в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області.

Після відкриття провадження у справі позивач ОСОБА_4 27 грудня 2017 року померла, що стверджено свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №240824 від 27 грудня 2017 року.

Ухвалою суду від 5 лютого 2018 року провадження у справі було зупинено до залучення до участі в справі правонаступника позивача.

Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області про визнання правочинів недійсними, правонаступника померлого позивача ОСОБА_4, громадянку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканку міста Дрейліні, вулиця Залєніеку, будинок №13, Стопінського краю, Латвії.

Представник правонаступника позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно поданого заперечення позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки дарувальник ОСОБА_4, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам"яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала йому, ОСОБА_2 спірні земельні ділянки. Тому доводи позивача грунтуються виключно на припущеннях та є голослівними.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області , будучи належним чином повідомлена про діту, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

Згідно договорів дарування земельних ділянок, укладених 9 квітня 2016 року, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар, належні ОСОБА_4 на праві власності земельні ділянки: площею 0,1800 га, розташовану в с. Верхнє Водяне, по вул. Лісова, Рахівського району, Закарпатської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер : :09:001:0026 та 0,0800 га , розташовану в с. Верхнє Водяне, по вул. 70р Жовтня, 103 Рахівського арйону Закарпатської області, цільове призначення- для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :09:001:0025.

Відповідно до пунктів 1 та 5 вказаного договору дарування ОСОБА_4 своїм підписом підтвердила, що її волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає її внутрішній волі, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам"яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровівльно.

Зазначені правочини посвідчено ОСОБА_3, приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу, за реєстровими номерами №530 та №531, договори підписано в її присутності. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_4 відчужуваних земельних ділянок, перевірено.

Оспорюючи дійсність вказаних договорів дарування, позивач посилається на те, що нині померла ОСОБА_4 помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, і правочини щодо дарування від її імені земельних ділянок вчинено під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, так як потребувала матеріальної та сторонньої допомоги, тому просила визнати договір дарування земельної ділянки від 9 квітня 2016 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №530, укладений між ОСОБА_4, як дарувальником, з однієї сторони та ОСОБА_2, як обдаровуваним, з другої сторони, щодо дарування земельної ділянки загальною площею 0, 1800 га, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Лісовій в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, договір дарування земельної ділянки від 9 квітня 2016 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в реєстрі за №531, укладений між ОСОБА_4, як дарувальником, з однієї сторони та ОСОБА_2, як обдаровуваним, з другої сторони, щодо дарування земельної ділянки загальною площею 0,0800 га, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по вул. 70 річчя Жовтня №103 в с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, недійсними.

Вказані правовідносини регулюються главою 55 ЦК України та входять до предмету договору дарування.

Так, статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, в тому числі, частиною третьою вказаної статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно положень ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом не дійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотиву правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливості її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Отже, предметом доказування в суді є те, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно ст. 81 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 році зазначено, що особа на підтвердження своїх вимог повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 при укладенні оспорених нею правочинів мала необхідний обсяг прав на розпорядження належним їй нерухомим майном.

З пояснень, викладений в позовній заяві, і які не заперечені відповідачем, судом встановлено, що ОСОБА_4, народилася 17 січня 1933 року, отже на час укладення договорів дарування мала повних 83 роки, у зв"язку з чим являлася особою похилого. престарілого віку.

Згідно матеріалів справи, це виписки із медичної картки №056-06, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянки ОСОБА_4, ОСОБА_4 являлася одинокою, хронічно важкохворою особою, проживала в будинку сама, важко пересувалася.

При цьому, турбувався про нині померлу ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2, будучи її сусідом, навідувався до неї, допомагав продуктами харчування, ліками, послугами по утриманню. Проте, згідно пояснень позову з кінця весни-початку літа 2017 року відповідач припинив виконувати взяті на себе зобов"язання, у зв"язку з чим ОСОБА_4 опинилася в скрутному становищі.

Однак, аналіз вказаних фактів та наданих суду доказів не доводить, що ОСОБА_4 на час вчинення оспорюваних правочинів не мала наміру на укладення оскаржуваних договорів дарування, та не довела, що вона помилилася з приводу природи договору дарування та не розуміла зміст прав та обов'язків, які у неї виникнуть на підставі таких правочинів. Вказані обставини та презумпцію правомірності правочину, визначену статтею 204 ЦК України, позивачка не спростувала належними та допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу і доводи позивачки про те, що в силу свого похилого віку та потреби матеріальної допомоги вона бажала укласти з відповідачем договір довічного утримання та думала, що надає згоду на укладення саме цього правочину, оскільки вказані обставини не підтверджуються наявними у справі доказами.

Вищенаведене вказує на необхідність відмови в задоволенні позову через необґрунтованість позовних вимог.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, ст.268, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 3 грудня 2018 року.

Суддя: Тулик І.І.