Постанова

Іменем України

27 листопада 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/237/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

в складі судді Астахової О.О.

від 05 квітня 2018 року

у справі №755/8172/17 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 31 533,70 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав до суду апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та без надання їм правової оцінки.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що Банком в одньосторонньму порядку незаконно підвищено відсоткову ставку, за якою нараховувалася заборгованість за кредитом.

Судом не взято до уваги, що відповідач сплачував кредит з урахуванням нової відсоткової ставки, що свідчить про те, що він прийняв пропозицію щодо зміни умов договору та погодився зі зміною відсоткової ставки.

Суд неповно встановив обставини справи, а саме зазначена в рішенні інформація про те, що кошти від реалізації заставленого майна у сумі 199 855,25 грн не були зараховані в рахунок погашення заборгованості є недостовірною, оскільки реалізація транспортного засобу відбулася за іншою ціною, а не за ціною, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса.

Судом не враховано, що в травні 2013 року на рахунок Банку зараховано платіж від виконавчої служби від реалізації заставного майна в сумі 3 804,81 доларів США, яких не вистачило для повного погашення заборгованості, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, у зв'язку з чим Банк і звернувся до суду з даним позовом. Вказана сума відображена в розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи.

Крім цього, вказав на те, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

За вказаних обставин просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Відповідач, скориставшись своїм правом подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Вказував, що суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, так як за наявними в матеріалах справи доказами був позбавлений можливості перевірити та встановити достовірність ціни позову до залишку заборгованості.

Судом правильно враховано, що в листопаді 2009 року позивач направляв боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту з урахуванням процентів, пені та штрафу, а тому вимоги про стягнення процентів після таких дій позивача є незаконним і задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної про правомірність підвищення відсоткової ставки та визнання її розміру боржником вказав, що додаткова угода, якою змінено проценту ставку ним не підписана, що вказує на неправомірність нової відсоткової ставки.

Сплата заборгованості після підвищення процентної ставки не свідчить про його згоду з новою ставкою, оскільки суми платежів, які він вносив протягом 2007-2009 років на погашення заборгованості, а саме в більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору, вказують на те, що він намагався погасити кредит достроково.

Також, вказав, що є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що в 2013 році від виконавчої служби надійшов платіж від реалізації заставного майна, оскільки в 2012 році державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, що виключає проведення в подальшому будь-яких виконавчих дій, в тому числі перерахування коштів.

Вважав, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, а доводи наведені в апеляційній скарзі таких висновків суду не спростовують.

За вказаних обставин просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення без змін.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк», Банк), найменування якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №028/25-406 на купівлю автотранспортних засобів (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 24 400,00 доларів США, зі сплатою 12,50% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1. п. 1.1. ст. 1 Договору.

Згідно умов підпункту 1.1.1. Договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість щомісячними платежами в сумі 290,00 доларів США з жовтня 2007 року по серпень 2014 року включно, у вересні 2014 року - 330,00 доларів США.

Підпунктом 1.1.2. Договору передбачено, що кінцевим терміном повернення основної заборгованості є 23 вересня 2014 року.

Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки PEUGEOT, модель 307, 2006 року випуску, чорного кольору, згідно з Договором купівлі-продажу №0708ДК-КФ-075477 від 21 вересня 2007 року, укладеним між позичальником та КАТП «Укрпродконтракт».

В пункті 1.3. Договору сторони погодили, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги укладають: Договір застави транспортного засобу, визначено в п. 1.2. цього Договору, заставною ціною 122 000,00 грн, який також забезпечує виконання зобов'язань позичальника за Додатковим договором; позичальник гарантує, що на момент підписання цього Договору не існує подій, що створюють загрозу належному виконавцю цього Договору, про які не повідомив кредитора.

Згідно з пунктом 2.1. Договору надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларах США) з позичкового рахунку №8331 шляхом конвентаризації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені в п. 1.2. цього Договору.

Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів та можливих пені і штрафних санкцій, визначених цим Договором, якщо інше не випливає з умов цього Договору (п. 2.3. Договору).

Підпунктом 2.4.2. пункту 2.4. ст. 2 Договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця (без урахування останнього робочого дня та послідуючих неробочих днів місяця), а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом повній сумі, за методом «факт/360», «факт» - це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

В пунктах 4.1., 4.2, 4.3., 4.5. Договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1. цього Договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

У разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2.-3.3.17. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 відсотків від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.

У разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.3. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі одного відсотку від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, за кожний випадок.

У разі порушення строку перерахування кредитних коштів, передбаченого пунктом 3.3.1. цього Договору, з вини кредитора, кредитор сплачує позичальнику пеню в розмірі 0,005% від несвоєчасно перерахованої суми кредитних коштів за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то повинен довести обставини неналежного виконання боржником умов договору та виникнення у зв'язку з цим суми заборгованості, яку відповідач зобов'язаний погасити.

Судом встановлено, що згідно заяви на видачу готівки №ав/2288396 від 24.09.2007 на виконання умов Договору Банком видано ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 400,00 доларів США (еквівалент у гривнях 123 220,00) (т. 1, а.с. 11).

Судом також встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови Договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2009 року року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту №028/25-406 від 17.09.2007, якою передбачено надання відстрочки на погашення заборгованості на строк 15 місяців (т. 1, а.с. 9).

У вказаній додатковій угоді сторони домовилися збільшити розмір процентної тставки за користування кредитом, передбаченої пунктом 1.1. Договору, встановивши її на рівні 13,50% річних, яка починає діяти з 05.11.2008.

Також, строни погодили, що повернення основного боргу в розмірі 24 400,00 доларів США необхідно здійснити з липня 2007 по вересень 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з попереднього розпису сукупної вартості кредиту ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит з урахуванням страхових платежів та комісії (т. 1, а.с. 10).

З даного розпису сукупної вартості кредиту вбачається, що сума боргу з урахування відсотків, комісій та страхових платежів становить 44 038,44 доларів США (а.с. 7). Інше - це комісія за відкриття позичкового рахунку, РКО перерахування коштів на користь юридичної особи, комісія за ведення кредитної справи, інші послуги Банку, послуги нотаріуса, інші послуги (держмито, тощо).

Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 17.02.2017 ОСОБА_1 станом на 18.09.2009 сплачено заборгованості на суму 9862,80 доларів США, а саме: 10.10.2007 - 350,00; 09.11.2007 - 750; 10.12.2007 - 550,00; 09.01.2008 - 500,00; 11.02.2008 - 700,00; 12.03.2008 - 400,00; 10.04.2008 - 410,00; 08.05.2008 - 600,00; 10.06.2008 - 669,45; 15.07.2008 - 674,00; 08.08.2008 - 270,00; 15.09.2008 - 400,00; 10.10.2008 - 395,00; 10.11.2008 - 500,00; 20.11.2008 - 290,00; 20.11.2008 - 11,78; 12.12.2008 - 300.00; 20.01.2009 - 455,93; 09.04.2009 - 170,00;10.04.2009 - 396,64; 14.05.2009 - 200,00; 19.08.2009 - 600,00; 18.09.2009 - 300,00 (т. 1, а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.12.2009 заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становила у розмірі 199 855,25 грн.

01 грудня 2009 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №4413 про стягнення з ОСОБА_1 суми грошових коштів у розмірі 199 856,25 грн (т. 1, а.с. 41-43).

Станом на 01.12.2009 згідно офіційного курсу НБУ гривні до іноземної валюти (100,00 доларів США = 798,78 грн) 199 855,25 грн становило 25 020,06 доларів США.

З довідки Банку від 17.02.2017 також вбачається, що за період з 20.09.2010 по 31.05.2013 на погашення заборгованості надійшло 8 080,54 доларів США, а саме: 20.09.2010 - 3128,24 доларів США; 07.11.2011 - 1147,49 доларів США; 31.05.2013 - 3804,81 доларів США, що за курсом НБУ на відповідні дні зарахуваньзаборгованості становило 65 597,53 грн.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що в рахунок погашення заборгованості, визначеної станом на 01.12.2009 у розмірі 199 855,25 грн зараховано грошові кошти на суму 65 597,53 грн.

Оскільки у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що сума заборгованості станом на 01.12.2009 становить 199 855,25 грн, а після вчинення виконавчого напису погашено заборгованості на суму 65 597,53 грн, сума непогашеної заборгованості становить 134 257,72 грн (199 855,25-65 597,53).

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом порушено норми процесуального права щодо неповного встановлення обставин справи, у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Разом з цим, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо наявності правових підстав для застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення строків позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати о право в примусовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2010 державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №4413 від 01.12.2009, за яким як зазначалось вище сума стягнення становила 199 855,25 грн.

28.12.2012 державним виконавцем виснено постанову про завершення виконачого провадження.

Незважаючи на те, що виконавче провадження завершено та 28.12.2012 виконавчий лист повернуто стягувачу, 31.05.2013 зараховано останній платіж на погашення заборгованості.

Натомість з позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 26 травня 2017 року. Тобто зі спливом позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач до ухвалення судом у справі рішення - 30.11.2017 звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, в якій просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (а.с. 36-39).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

А.М. Стрижеус