справа № 520/8638/18
провадження № 2/520/5319/18
29.11.2018 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Літвінової І.А.
секретар судового засідання Молодов В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (паспорт: КМ 542560), третя особа: ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» (код 20842474) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 04.06.2018 року по справі № 521/7759/18, яка набрала законної сили, відповідач ОСОБА_2 02.05.2018 року о 08 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Suzuki Baleno» д.з. ВН 6986 ЕІ в м. Одесі по вул. Сурікова, в порушенні п. 16.11 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. ОСОБА_3, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Camry», д.з. ВН 8074 ВО, який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не заперечував. Вказаною постановою відповідач був визнаний винним та притягнутий до відповідальності у порядку КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно майнової шкоди у розмірі 26 539,09 гривень.
Ухвалою судді від 22.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди прийнято та відкрито провадження у цивільній справі № 520/8638/18. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач відзив на позов не надав. Заяв з процесуальних питань чи по суті справи від відповідача до суду не надходило.
Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Судом встановлено, що відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 04.06.2018 року та постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 18.06.2018 року по справі № 521/7759/18, яка набрала законної сили відповідач 02.05.2018 року о 08 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Suzuki Baleno» д.з. ВН 6986 ЕІ в м. Одесі по вул. Сурікова, в порушенні п. 16.11 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. ОСОБА_3, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota Camry», д.з. ВН 8074 ВО, який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою відповідач був визнаний винним та притягнутий до відповідальності у порядку КУпАП. Відповідач свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнав.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно зі статтею 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами статті 1187 ЦК України, - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
При визначення розміру шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді 02.05.2018 року, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 22, ст. 1192 ЦК України, згідно з якими реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як вбачається з доказів, доданих до позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 своїми діями завдав позивачу майнової шкоди: 10 245,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 05.05.2018 року; 3 362,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 07.05.2018 року; 48,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 10.05.2018 року; 11 174, 51грн., що підтверджується актом виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 та квитанціями про оплату від 15.05.2018 року; 1709,58 грн., що підтверджується рахунком по замовленню № 3012886 від 03.05.2018 на суму 64,61 доларів США, що за курсом НБУ на момент подачі позову складає: 26,46 Х 64,61= 1709,58 грн.
Відповідач був страхувальником та особою, відповідальність якої застрахована відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ «Страхова компанія «Країна», на підставі полісу АК/7186352.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з постановою Верховного Суду України від 20.01.16 р. по справі № 6-2808цс15, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
З огляду на викладене відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром майнової шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі - 8 876,22 гривень (26 539,09 гривень (підтверджена майнова шкода) - 17 662,87гривень (страхова виплата (страхове відшкодування) = 8 876,22гривень).
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Крім відшкодування матеріальної шкоди, позивач просить також стягнути з відповідача 20 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
За правилами статті 81 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів законом покладено на сторону, яка посилається на певні обставини.
У даному випадку позивач ОСОБА_1 свій обовязок щодо надання належних і допустимих доказів на підтвердження вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. - не виконав. Вимоги позивача ОСОБА_1 щодо про відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі є недоведеними.
Утім, суд, зважаючи на положення статей 23, 1167 ЦК України погоджується, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач переніс певні моральні переживання, повязані з пошкодженням його майна, втратою додаткового часу і додаткових зусиль для підготовки і подачі до суду необхідних документів. Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд присуджує до стягнення з відповідача, в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача, грошову суму у розмірі 2018 гривень 25 копійок.
Питання судових витрат вирішується у відповідності до статті 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Днем складення рішення суду є 29 листопада 2018 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Літвінова І. А.