Провадження № 2/616/162/18
Справа № 616/226/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 червня 2018 року Великобурлуцький районний суд Харківської області у складі головуючого судді Нестайка Ю.В.

з участю секретаря судового засідання Логвінової М.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 38300,00 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.07.2017 о 15 год. 50 хв. в смт Великий Бурлук Великобурлуцького районного суду Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобільCHERYA 15 Amulet, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, і автомобіль DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, з причепом Novatrail Ski 24, номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1 Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою суду ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На ремонт пошкодженого DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, а саме на придбання запасних частин, позивач витратив 38300,0 грн., які просив стягнути з відповідача на підставі ч.1 ст. 1166, ст. 1187 ЦК України у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди.

Відповідач подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він не заперечує обставин ДТП, яке відбулося 10.07.2017 за участю транспортних засобів позивача та відповідача, однак його цивільно-правова відповідальність як власника транспортного засобу була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Він виконав усі передбачені законодавством дії щодо повідомлення страховика про ДТП, надав для огляду свій транспортний засіб. Позивач не надав страховику на огляд свій автомобіль DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, для складення дефектовочного акту та/або експертного висновку пошкоджень і зясування розміру збитків, що і стало причиною невиплати йому страхового відшкодування. Крім того позивачем не доведено, що витрати, понесені ним на купівлю запасних частин, мають відношення до відновлювального ремонту пошкоджень, спричинених при ДТП (а.с. 38-41).

У відповіді на відзив, яку позивач подав у формі заяви, ОСОБА_1 зазначив, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Потерпілий має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Представник позивача ОСОБА_2 у вступному слові підтримав позовні вимоги та зазначив, що після ДТП до ОСОБА_1 не звертатися представники страхової компанії, у якій відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу, з пропозицією оглянути його пошкоджений автомобіль, хоча страхова компанія зобовязана була це зробити, тому він за два-три тижні після ДТП самостійно відремонтував автомобіль DAFXF 95.430, придбавши та встановивши нові деталі замість пошкоджених. При цьому позивач не включив у позовні вимоги вартість робіт по ремонту автомобіля, а лише вартість придбаних запасних частин. ОСОБА_1 звертався із заявою до страхової компанії ПАТ «Страхова група «ТАС» 30.10.2017, однак йому відмовили у виплаті страхового відшкодування, тому він звернувся з позовом до винуватця ДТП.

Відповідач у вступному слові наполягав на своїй позиції щодо невизнання позову та дав такі пояснення. Він добросовісно застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ «Страхова група «ТАС», наступного дня після ДТП він звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС», повідомив про ДТП, написав заяву, надав на огляд свій автомобіль. Натомість ОСОБА_1 не надав страховику для огляду свій автомобіль, хоча з місця ДТП його автомобіль поїхав власним ходом. Він є інвалідом ІІ групи, розмір його пенсії 2000 грн., вважає предявлення до нього позову за таких обставин безпідставним, до того ж позивач не надав належних доказів щодо розміру заподіяної шкоди, так як належним доказом у цьому випадку має бути відповідний висновок спеціаліста з оцінки розміру завданої шкоди.

2.Заяви (клопотання) учасників справи.

Відповідач 07.05.2018 подав заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 18.05.2018 подав клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін про час і місце проведення судового засідання.

3.Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 травня 2018 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04 червня 2018року було постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

4.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13.07.2017 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафуза те, що 10 липня 2017 року о 15 год. 50 хв. він в районі вул. Транспортна в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, керуючи автомобілем «CHERY A15 Amulet», державний номерний знак НОМЕР_1, при виїзді на нерегульоване перехрестя «вул. Транспортна - вул. Весняна» смт. Великий Бурлук, не надав перевагу в русі автомобілю DAFXF 95.430, державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом Novatrail Ski 24, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, потерпілих немає, тим самим ОСОБА_3 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України (а.с. 6).

Відповідач не заперечував факту ДТП та своєї вини в цьому.

Вказаний доказ підтверджує винність ОСОБА_3 у спричиненні пошкодження автомобіля DAFXF 95.430, державний номерний знак НОМЕР_2,

Відповідач не заперечував факту ДТП та своєї вини в цьому.

Доказів на підтвердження того, які саме пошкодження, спричинені вказаному автомобілю, були зафіксовані безпосередньо після ДТП, суду не надано.

Автомобіль DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, належить на праві власності ОСОБА_1, який є позивачем у справі, на підтвердження чого надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія СХТ номер 441329 (а.с. 8).

Частиною першою статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилом, закріпленим у першому пункті частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

На підтвердження розміру позовних вимог позивач надав чотири товарні чеки на придбання деталей (запасних частин) для автомобіля ДАФ-95 від 15.07.2017 на загальну суму 38300 грн. (а.с. 7).

ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової» відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон N 1961-IV), на підтвердження чого надав поліс № АК/5990962, виданий ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (а.с.44).

Відповідно до ст. 3 ЗаконуN 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею шостою ЗаконуN 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

П.п. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 ЗаконуN 1961-IV передбачає, що страхувальник зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

ОСОБА_3 10.07.2017 надав страховику повідомлення з поясненням про ДТП, у якому не зазначив відомості про місцезнаходження пошкодженого майна (а.с. 45-47).

Із змісту листа ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», адресованого ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 30.10.2017 подавав страховику повідомлення про настання страхової події, автомобіль DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, на огляд не надавався (а.с. 42-43).

П.33.3. ст. 33 ЗаконуN 1961-IV передбачає обовязок водіїв та власників транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власників пошкодженого майна зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Статтею сьомою Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну

оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

5. Оцінка суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду даної справи позивачем надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження події ДТП та вини відповідача в настанні цієї події.

Відповідачем не надано доказів, що він надав страховику повідомлення про місцезнаходження пошкодженого майна,

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, правовій позиції Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 344/10730/15-ц про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

За таких обставин доводи відповідача про те, що оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, є безпідставними, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). До того ж відповідач не виконав передбаченого п.33.3. ст. 33 ЗаконуN 1961-IV обовязку надати страховику повідомлення про місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу, що належить ОСОБА_5

Однак позивач, який має право вимагати відшкодування спричиненої йому матеріальної шкоди відповідно до ст. 1188 ЦК України, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, не надав належних та достатніх доказів для встановлення розміру завданої йому шкоди.

Доказів на підтвердження того, які саме пошкодження були заподіяні автомобілю позивача, до суду не надано. Чотири товарні чеки від 15.07.2017 на придбання запасних частин не дають можливості встановити, хто придбав ці запасні частини, для ремонту якого саме транспортного засобу вони були використані, чи пов'язане придбання цих запасних частин саме з необхідністю їх використання для ремонту автомобіля позивача, який був пошкоджений при ДТП. За відсутності інших доказів (акту про огляд транспортного засобу безпосередньо після ДТП, акту виконаних робіт з ремонту автомобіля, звіту про оцінку майна суб'єктом оціночної діяльності тощо) суд позбавлений можливості перевірити та дати оцінку тому, чи були необхідні придбані позивачем деталі (запасні частини) саме для відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу - автомобіля DAFXF 95.430, номерний знак НОМЕР_2, та визначити розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, що встановлено ч.1 ст. 263 ЦПК України.

Зясувавши обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, оцінивши окремо кожен з доказів, а також їх достатність і взаємний звязок у їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок недоведеності розміру понесених позивачем витрат на відновлення технічного стану пошкодженого транспортного засобу.

Керуючись ст.ст. 10,12,13,141,206,259,263-265,279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 20 червня 2018 року.

Суддя Ю.В. Нестайко