Справа № 638/9528/15-ц
Провадження № 2/638/2018/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Подус Г.С.,
при секретарі - Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа територіальний підрозділ Державної міграційної служби Дзержинського районного відділу м. Харкова, Орган опіки та піклування в особі управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування в особі управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про вселення у житловий будинок,-
ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Орган опіки та піклування в особі управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР, Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому після уточнення позовних вимог просить усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідачів право користування житловим будинком АДРЕСА_1
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2015 року. Разом з ним за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 Однак у вказаному будинку вони ніколи не проживали, їх реєстрація була формальною щоб квартиру, в якій відповідачі були зареєстровані, можливо було надати під заставу для отримання кредиту. Крім того, позивач зазначає, що при розгляді цивільної справи про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 було встановлено, що вона разом з матір'ю ОСОБА_2 проживають окремо від сина позивача, який проживав за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі не проживають за вказаною адресою, не сплачують за комунальні послуги, не беруть ніякої участі в утриманні житла.
12 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила вселити її та її малолітню доньку ОСОБА_3 в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дублікати ключів від будинку: АДРЕСА_1
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з 17.01.1998 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, який розірвано 27.12.2010 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_3 Вся сім'я була зареєстрована за адресою: . АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 позбавили можливості проживати за місцем реєстрації, відібрали ключі, однак в будинку залишились її речі. Після примусового виселення з будинку, ОСОБА_2 була змушена проживати в квартирі своєї матері за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року встановлено порядок спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, тобто дочка ОСОБА_2 періодично знаходилась за адресою: м. АДРЕСА_1, тому позивач за зустрічним позовом вважає, що вона не могла втратити право користування вказаним житловим будинком. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що не проживала в спірному будинку понад рік з поважних причин, а саме з тих, що її не пускали до нього.
Позивач за первісним позовом в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги уточненої позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, були повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду справи, заперечень не надав.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з'явились в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи - Орган опіки та піклування в особі управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, а також пояснення по справі, в яких зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки це порушить права та інтереси малолітньої ОСОБА_3
Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському районі в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 03.06.2015 року ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1
Відповідач ОСОБА_2 перебувала з сином позивача - ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 17.01.1998 року по 27.12.2010 року, який за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова було розірвано.
Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 року народилась дочка ОСОБА_3, після цього 15.04.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2016 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів, а саме з Шевченківського ВП Холодногірського ГУ НП в Харківської області чи мали місце заяви та повідомлення за період з 2010 по 2011 роки за участю громадян ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1
На виконання зазначеної ухвали Шевченківським ВП Холодногірського ГУ НП в Харківської області до суду направлено матеріали розгляду заяв та повідомлень про події, що трапились за участю ОСОБА_2 за 2011 року, з яких вбачається, що під час надання пояснень співробітникам поліції ОСОБА_2 вказує, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, суд зазначає, що заяви ОСОБА_2 до органів поліції не містять інформації щодо перешкоджання їй чи її дочці ОСОБА_3 в проживанні за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
З вищевикладених норм права вбачається, що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6- 709цс16 від 16 листопада 2016 року, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачка та її малолітня донька як особи, що утратили право користування спірним жилим приміщенням, але продовжували бути зареєстрованими в тому місці проживання і, тим самим, чинили перешкоди власнику нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання відповідача та її малолітню доньку такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.
Суд вважає зазначені обставини достатніми для висновку про наявність перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 суд зазначає наступне.
Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, 28.09.2018 року, 22.11.2018 року у судові засідання не з'явилась, представника не направила, від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, що підтверджується матеріалами справи.
За таких обставин, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення, які містяться в матеріалах справи.
Згідно з вимогами ч.5 ст. 223 п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, або не повідомив про причини неявки.
У зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась повторно, від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, суд вважає необхідним її зустрічний позов залишити без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263, 265, 280,281, 289 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа територіальний підрозділ Державної міграційної служби Дзержинського районного відділу м. Харкова, Орган опіки та піклування в особі управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, права користування житловим будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, суму сплаченого судового збору в сумі 243,60 грн.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування в особі управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про вселення у житловий будинок залишити без розгляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2018 року.

Суддя: