Справа № 500/5286/18
Провадження № 2/500/2919/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання Петрової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстрації,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8. А також зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є влаником 1/2 частини будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8. Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 та з 01.12.2011 року прописаний в будинку позивача. Відповідач з 2013 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, комунальні послугит не сплачує, особистиих речей відповідача в квартири немає. До теперішнього часу відповідач не зняти з реєстрації, що позбавляє позивача як власника будинку в повній мірі нею розпоряджатися, а саме наявність відповідача впливає на те, що позивач не може отримати субсидію.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, а також не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку.
Згідно адресної довідки від 10.09.2018 року наданої відділом адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 21.05.2012 року за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, які призначались на 25.10.2018 року та 26.11.2018 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою місця реєстрації: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8, проте конверти із судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками «через не запит», про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв, тому суд відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що позивача знає давно, вони товаришують. Відповідач ОСОБА_2 тривалий час не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 8.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що позивача знає добре, оскільки живуть по сусідству та відповідач ОСОБА_2 не проживає разом із батьком за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтуючись на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8 на підставі свідоцтва про право власності серії САЕ 547103, від 12.07.2012 року, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради за № 723
Згідно будинкової книги на вищезазначений житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8, відповідач ОСОБА_2 з 21.05.2012 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджено довідкою від 10.09.2018 року, наданою відділом адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.
Як зазначає позивач ОСОБА_1 в позові, відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку з 2013 року житлом не користується, його речей чи майна в будинку немає. У звязку з тим, що відповідач зареєстрований в його будинку, він не може користуватися у повній мірі своїм майном, не може оформити субсидії, чим порушуються права позивача.
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст. 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди.
Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.
В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрацією встановлюється офіційне місце проживання особи.
Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна у відповідача відсутні, своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку в будинку, розташованому за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8, який утримує позивач, відповідач створює перешкоди в реалізації ними в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України.
Викладене не суперечить нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення цих прав особи.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не будучи власником житлового будинку, що розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8, залишається зареєстрованим в ньому, при цьому не проживає у будинку, 1/2 частина якого належить на праві власності позивачу ОСОБА_1, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику позивачу, та між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житлом підлягають задоволенню.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити, та визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Миру, б. 8 оскільки позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 8.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 223, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ № 518166, виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 14.01.1997 року, місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 8) до ОСОБА_2 (паспорт серії КЕ № 771387, виданий 22.09.1997 року Ізмаїльським РВ в Одеській області, місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 8) про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстрації задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Миру, б. 8.

Вказане рішення є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 8.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2018 року.

Суддя: ОСОБА_5