Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 720/810/17

провадження № 61-30622св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2017 року в складі суддіАсташев С. А. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2017 рокув складі колегії суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,

Перепелюк І. Б.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 07 січня 2015 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 позичив у нього

3 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути позивачу за першою його вимогою. Зазначав, що 29 березня 2017 року він звернувся до відповідача із письмовою вимогою повернути йому борг у повному розмірі впродовж десяти днів, проте дану вимогу відповідач залишив без задоволення, борг не сплатив. Станом на 22 травня 2017 року відповідач заборгував позивачу 79 109,10 грн, що підтверджено розрахунком заборгованості.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 79 109,10 грн та судові витрати.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області

від 13 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 79 109,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, виходив з того, що боржник не виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушує умови договору позики.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу разом із клопотанням про зупинення виконання рішення суду першої інстанції, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

У січні 2018 року ОСОБА_2подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що між сторонами 07 січня 2015 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав у позику від позивача кошти в сумі 3 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути за першою вимогою ОСОБА_2

Укладення між сторонами договору позики підтверджено розпискою

від 07 січня 2015 року.

29 березня 2017 року позивачем направлявся лист - претензія відповідачу з вимогою повернути борг за вказаним договором позики.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_4 отримав вказаний лист-претензію 31 березня

2017 року.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, встановлений строк його виконання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року,встановивши наявністьзаборгованості за договором позики, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи те, що розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам статті 1046 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Садгірського районного суду м. Чернівці

від 10 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило