Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 766/16801/16-ц

провадження № 61-41303св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І.(суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року у складі суддів: Склярської І. В., Пузанової Л. В., Чорної Т. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5, третя особа: виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості по аліментах на дитину та стягнення пені за прострочення виплати аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони з 2005 року по 2009 рік проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і у них народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини, спільне життя у сторін не склалося, і з того часу сторони проживають окремо. Відповідач з березня 2009 року не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не проявляє зацікавленості життям сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Така поведінка відповідача має триваючий характер, що свідчить про свідоме та спрямоване ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідачем не виконується рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19 листопада 2009 року про стягнення аліментів на сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 16 жовтня 2009 року, внаслідок чого станом на 01 липня 2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 45 223,2 грн.

Також, на підставі статті 196 СК України, позивач зазначила, що має право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2015 року по 01 травня 2016 року у розмірі 3 121,07 грн.

Позивач просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 45 223,2 грн та 3 121,07 грн неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 45 223,2 грн та 3 121,07 грн пені за прострочення сплати аліментів.

Рішення суду мотивовано тим, що доведеності позивачем того, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні сина ОСОБА_6, не цікавиться його здоров'ям, фізичним, моральним розвитком та матеріальним становищем, його бажання приймати участь у вихованні сина не є переконливим, наявність нарахованої державним виконавцем заборгованості по аліментам в сумі 45 223,20 грн в силу вимог частини четвертої статті 194, частини четвертої статті 195 СК України є підставою для її стягнення, а наявність заборгованості по аліментам є підставою для стягнення пені в сумі 3 121,07 грн відповідно до вимог статті 196 СК України.

Оскарженою постановою апеляційного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року, з урахуванням ухвали Херсонського апеляційного суду про витравлення описки від 30 жовтня 2018 року, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 45 223,2 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 45 223,2 грн відмовлено. Рішення суду в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів частково змінено та зменшено розмір пені з 3 121,07 грн до 2 597,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення відповідача батьківських прав не має. Позивачем не доведено, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. Між самими батьками наявні конфлікти стосовно питання утримання і виховання дитини, що не забезпечує пріоритет прав дитини та не спрямовано на те, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. Відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав і прагне брати участь у вихованні дитини, що підтверджується його зверненнями до органів опіки та піклування із заявою про визначення способу участі у вихованні малолітнього сина. Суд не погодився із висновком органу опіки та піклування від 19 січня 2018 року за №2-49/131 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Апеляційних суд відхилив доводи адвоката позивача, що дитина в судовому засіданні суду першої інстанції висловила свою думку про небажання спілкуватися з батьком, тому що вони не ґрунтуються на нормах процесуального та матеріального права, оскільки думка дитини з цього питання була непослідовною та висловлювалася за відсутності в судовому засіданні педагога, представника органу опіки та піклуванні, у присутності матері, яка є заінтересованою у справі.

Стосовно вимог щодо стягнення заборгованості по аліментам апеляційний суд вказав, що, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість, а не у судовому порядку за окремим рішенням суду. Змінюючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд апеляційної інстанції звернув увагу на відсутність розрахунку її розміру. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач надала розрахунок пені на суму 2 597,35 грн, з яким відповідач погодився та визнав до стягнення зазначену суму.

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулася через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що відповідач ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, що є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав. Позивачем були надані належні та допустимі докази: характеристики зі школи, показання свідків, розрахунок заборгованості по стягненню аліментів, довідка з дитячого садочка, які у сукупності указують на винну поведінку та свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими правами. Протягом розгляду справи у суді не виявляв бажання бачитися із сином, не з'являвся у дні, встановлені для побачень рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 14 квітня 2017 року. Відповідно до висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 19 січня 2018 року встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та зазначено про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно сина.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова суду апеляційної інстанції оскаржується тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав. В іншій частині постанова суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю в м. Херсоні та яка займається його вихованням та утриманням.

Відповідач ОСОБА_5 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради №118 від 14 квітня 2017 року за результатом розгляду заяви ОСОБА_5 вирішено визначити спосіб участі ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, за наступним порядком: кожну останню неділю місяця з 10.00 до 17.00 години в присутності матері.

Апеляційний суд встановив, що відповідач здійснював платежі на утримання дитини, за договором страхування, вигодонабувачем зазначив сина ОСОБА_6, звертався до органу опіки та піклування з заявою щодо визначення порядку спілкування з сином, категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками і те що, батько дитини бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову у цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова в оскарженій частині ухвалена без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову в оскарженій частині без змін.

Оскільки постанову в оскарженій частині залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель