ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року

м.Суми

Справа №578/83/18

Провадження № 22-ц/788/1072/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів Ткачук С.С., Хвостика С.Г.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Краснопільського районного суду Сумської області в складі судді Косар А.І. від 24 квітня 2018 року, ухвалене в смт Краснопілля,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) предявило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07 серпня 2014 року сторони у справі уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 12107 грн 73 коп., яка складається із: 302 грн 87 коп. заборгованості за кредитом; 7852 грн 11 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 2900 грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн (фіксована частина) і 552 грн 75 коп. (процентна складова) штрафу (ас. 3-6).

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року позов задоволений частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2014 року у розмірі 482 грн 33 коп., яка складається із: 302 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, 179 грн 46 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; а також 70 грн 13 коп. грн судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити (ас. 103-105).

Задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, чим порушила законне право позивача на отримання кредиту і процентів за користування ним, яке підлягає захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. Підстави для стягнення решти відсотків, пені та комісії, штрафу відсутні, оскільки ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

У травні 2018 року ПриватБанк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру заборгованості суд не урахував факт укладення сторонами договору-приєднання, складовою якого є Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, якими визначено розмір процентної ставки. Дії відповідача, які вона вчиняла (користування кредитними коштами, часткова сплата заборгованості), свідчать про згоду з умовами договору. Крім того, ОСОБА_1 належними, достатніми доказами не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості.

ОСОБА_1 не подала у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 07 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді установленого кредитного ліміту на платіжну картку (ас. 8).

Інших умов договору сторони не підписували.

На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 жовтня 2017 року становить 12107 грн 73 коп. і складається із: 302 грн 87 коп. заборгованості за тілом кредиту; 7852 грн 11 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 2900 грн заборгованості за пенею та комісією; 500 грн (фіксована частина) і 552 грн 75 коп. (процентна складова) штрафу.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд попередньої інстанції дійшов висновку, що внаслідок неналежного виконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором порушені законні права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення 482 грн 33 коп. заборгованості, яка складається із: 302 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, 179 грн 46 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, розмір яких визначений на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафу; суд мотивував висновок тим, що Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилався позивач, не підписані позичальником і не містять умов щодо розміру процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафу; а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами у справі кредитного договору.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували. Останній платіж позичальник здійснила 28 квітня 2015 року.

При цьому, частково задовольняючи позов, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за процентами, обрахованої із процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%; пені та комісії, штрафу (відсоткова складова і фіксована складова), суд правильно зазначив, що ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

Згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, а також розміру пені та комісії, штрафу, як зазначено у позовній заяві, не надав; як і не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України, за приписами якої в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Суд установив і не спростовано позивачем, що банк не відправив на адресу боржника листа про зміну умов кредитного договору. Отже, ПриватБанк не довів факт вручення повідомлення про зміну умов кредитного договору адресатові під розписку. Після зміни процентної ставки ОСОБА_1 дій, які б свідчили про прийняття пропозиції кредитора, не вчиняла.

Докази (накази від 06.03.2010, від 28.01.2013, від 19.09.0213, від 18.08.2014, від 18.02.2015, витяги з банківського програмного комплексу), які не були подані до суду першої інстанції, не приймаються судом, оскільки позивач не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, не можна визнати правильним висновок суду про стягнення з відповідача на користь ПриватБанка процентів за користування кредитом у розмірі 179 грн 46 коп., визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України і обрахованому з 07 серпня 2014 року, тобто з дати підписання відповідачем анкети-заяви.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 179 грн 46 коп., який визначений з 07 серпня 2014 року на рівні облікової ставки Національного банку України, суд першої інстанції повно і всебічно не з'ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняла дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 30%.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

Матеріалами справи підтверджується, що строк дії картки червень 2018 року (ас.101).

З огляду на зазначене і що розмір процентів за користування кредитом може бути визначений на рівні облікової ставки НБУ у разі, якщо він не визначений умовами договору після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, висновок суду першої інстанції про стягнення процентів за користування кредитом, розмір яких визначений на рівні облікової ставки НБУ, не є правильним.

За період з 26 вересня 2014 року, тобто з дня виникнення заборгованості, по 31 жовтня 2017 року розмір відсотків за користування кредитом визначається на рівні ставки 30% річних і становить 305 грн 84 коп.:

26.09.14 28.09.14 (3 дн.) 337 грн 45 коп. х 3 дн. х 30% /360 = 0 грн 84 коп.,

29.09.14 - 08.09.14 (10 дн.) 342 грн 89 коп. х 10 дн. х 30%/360 = 2 грн 86 коп.,

09.10.14 16.10.14 (8 дн.) 352 грн 93 коп. х 8 дн. х30% /360= 2 грн 35 коп.,

17.10.14 21.10.14 (5 дн.) 475 грн 43 коп. х 5 дн. х 30% /360= 1 грн 98 коп.,

22.10.14 31.12.14 (71 дн.) 480 грн 28 коп. х 71 дн. х 30% /360= 28 грн 42 коп.,

01.01.15 17.01.15 (17 дн.) - 456 грн 73 коп. х 17 дн. х 30% /360= 6 грн 47 коп.,

18.01.15 25.01.15 (8 дн.) 406 грн 73 коп. х 8 дн. х 30% /360= 2 грн 71 коп.,

26.01.15 06.04.15 (71 дн.) 386 грн 68 коп. х 71 дн. х 30%/ 360= 22 грн 88 коп.,

07.04.15 - (1 д.) 368 грн 90 коп. х 1 дн. х 30% / 60= 0 грн 31 коп.,

08.04.15 27.04.15 (20 дн.) - 318 грн 90 коп. х 20 дн. х 30%/360 = 5 грн 32 коп.,

28.04.15 - 31.10.17 (918 дн.) - 302 грн 87 коп. х 918 дн. х 30% /360= 231 грн 70 коп.

Отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом (з урахуванням сплаченої відповідачем за спірний період суми 124 грн 58 коп.) становить 181 грн 26 коп. (305 грн 84 коп. - 124 грн 58 коп.).

Довід скарги щодо неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на те, що зазначений правовий висновок щодо застосування норм права, які регулюють правовідносини звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального або матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, для зміни оскарженого рішення в частині визначення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (чч. 1, 6 ст. 141 ЦПК), у звязку з цим стягує з відповідача на користь ПриватБанку судовий збір 0 грн 53 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: буд. 62, вул. Чкалова, смт Краснопілля Сумської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) заборгованість за кредитним договором в розмірі 484 грн 13 коп., яка складається із: 302 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, 181 грн 26 коп. заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: буд. 62, вул. Чкалова, смт Краснопілля Сумської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, понесені у звязку з розглядом справи в суді першої інстанції, 70 грн 48 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: буд. 62, вул. Чкалова, смт Краснопілля Сумської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, 0 грн 53 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: С.С. Ткачук

ОСОБА_2