Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 369/8955/15-ц

провадження № 61-2771св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Кристалбанк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Терра Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт-Груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року у складі судді Волчка А. Я. та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Гуля В. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні-вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» (далі - ПАТ «Кристалбанк») звернулося до суду з позовами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «ФК «Смарт Груп», про звернення стягнення на предмет іпотеки, об'єднаними в одне провадження.

Позовні заяви мотивовано тим, що 22 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк») та публічним акціонерним товариством «Перехідний Банк «Кристалбанк» (далі - ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк») було складено та підписано акт приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк». 14 квітня 2015 року було проведено державну реєстрацію змін до статуту ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк», зокрема було змінено назву Банку на ПАТ «Кристалбанк». Серед інших активів, згаданим вище актом було передано активи за договорами про іпотечний кредит ОСОБА_2 від 24 грудня 2013 року, ОСОБА_3 від 27 грудня 2013 року,

ОСОБА_4 від 14 лютого 2014 року.

Відповідно до умов кредитних договорів ПАТ «Терра Банк» надав позичальнику грошові кошти, а саме: ОСОБА_2 в сумі 310 608 грн;

ОСОБА_3 - 276 912 грн; ОСОБА_4 - 550 872 грн; в свою чергу позичальник зобов'язався, відповідно до умов кредитного договору повернути кредит відповідно ОСОБА_2: не пізніше 24 грудня 2018 року та сплачувати проценти розмірі 18 % річних, ОСОБА_3 не пізніше

27 грудня 2018 року та сплачувати проценти у розмірі 25 % річних та ОСОБА_4 не пізніше 14 лютого 2019 року та сплачувати проценти у розмірі 18 % річних, а також комісійну винагороду, інші платежі та неустойку, в порядку, в строки та на умовах визначених кредитними договорами, а також інші зобов'язання, передбачені умовами договорів.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами між банком та позичальниками в той же день за тими ж номерами було укладено договори іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, які було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В. та зареєстровано в реєстрі відповідно за № 3951; № 3979; № 387.

Предметом іпотеки за іпотечними договорами є майнові права відповідно: на квартиру АДРЕСА_1; на квартиру АДРЕСА_2; на квартиру: АДРЕСА_3.

ОСОБА_2 11 грудня 2014 року зареєструвала право власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності від 27 грудня 2014 року на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3 16 грудня 2014 року зареєструвала право власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності

від 06 січня 2015 року, на квартиру АДРЕСА_2. Проте, після проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомили про це банк, чим порушили вимоги іпотечного договору.

Позичальниками зобов'язання, обумовлені договором про іпотечний кредит та іпотечним договором, не виконуються, зокрема, своєчасно не повертаються кредитні кошти, нараховані проценти за користування кредитом в повному обсязі та у встановлені договором строки.

У результаті чого заборгованість ОСОБА_2 станом на 11 серпня 2015 року становила 312 558 грн 97 коп., з яких: 171 495 грн 19 коп. - строкова заборгованість за кредитом; 57 973 грн 10 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 342 грн 99 коп. - проценти, нараховані за користування кредитом; 36 675 грн 70 коп. - прострочені проценти за користування кредитом; 9 574 грн 43 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 14 231 грн 23 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

342 грн 99 коп. - проценти, нараховані за користування кредитом; 9 144 грн 50 коп. - 3 % річних та втрати від інфляції в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 13 121 грн 83 коп. - 3 % річних та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту.

Заборгованість ОСОБА_3 станом на 12 серпня 2015 року становила

304 506 грн 28 коп., з яких: 179 402 грн 35 коп. - строкова заборгованість за кредитом; 47 346 грн 26 коп. - прострочена заборгованість за кредитом;

89 грн 70 коп. - проценти, нараховані за користування кредитом; 37 034 грн 62 коп. - прострочені проценти за користування кредитом; 9 552 грн 78 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 11 547 грн 23 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 8 995 грн 57 коп. - 3 % річних та втрати від інфляції в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 10 537 грн 77 коп. -

3 % річних та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту.

Заборгованість ОСОБА_4 станом на 23 липня 2015 року становила

500 815 грн 52 коп., з яких: 234 899 грн 97 коп. - строкова заборгованість за кредитом; 114 147 грн 35 коп. - прострочена заборгованість за кредитом;

939 грн 60 коп. - проценти, нараховані за користування кредитом;

54 889 грн 49 коп. - прострочені проценти за користування кредитом;

13 067 грн 99 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 25 777 грн

94 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 15 456 грн 79 коп. - 3 % річних та втрати від інфляції в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 41 636 грн 38 коп. - 25 % річних та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Кристалбанк» просив суд звернути стягнення на свою користь на предмет іпотеки за іпотечними договорами

від 24 грудня 2013 року, від 27 грудня 2013 року, від 14 лютого 2014 року на квартири: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, що належать на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Кристалбанк» за вартістю, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з метою погашення пропорційно вартості предмету іпотеки частини заборгованості кожного з відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Кристалбанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що у відповідачів відсутня заборгованість по іпотечним кредитам, що в свою чергу унеможливлює настання наслідків передбачених пунктом 6.1. Іпотечних договорів. Крім того, суд першої інстанції врахував відповідну правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, і дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача, оскільки договором передбачене позасудове врегулювання спору щодо передачі майна у власність іпотекодержателя. При цьому позивачем не було надано доказів щодо здійснення позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому зазначив, що суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 грудня

2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кристалбанк» відхилено. Рішення районного суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що як у статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і у договорах іпотеки, укладеному між сторонами, зазначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Договір про відступлення права вимоги від 30 липня 2014 року, був укладений задовго до віднесення ПАТ «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних, тобто був укладений у той момент, коли банк ще був платоспроможний, а відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемними є правочини лише неплатоспроможного банку. Повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради, правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) не були призупинені відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У касаційній скарзі ПАТ «Кристалбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитором за кредитним договором по відношенню до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є

ПАТ «Кристалбанк», тому що під час перевірки було виявлено, що договір про відступлення права вимоги від 30 липня 2014 року, укладений між

ПАТ «Терра Банк» та ТОВ «ВВС-Факторинг» є нікчемним в силу пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказані обставини підтверджуються актом № 2

від 15 вересня 2014 року та розпорядженням № 22 від 15 вересня 2014 року, ці документи, у порушення вимог статей 213, 214 ЦКП України, суди не дослідили та правової оцінки не надали.

Зважаючи на реєстрацію права власності на квартири за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, банком був обраний єдиний та правильний спосіб захисту своїх прав через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що відповідно до умов кредитних договорів

ПАТ «Терра Банк» надав позичальнику грошові кошти, а саме: ОСОБА_2 - в сумі 310 608 грн; ОСОБА_3 - 276 912 грн; ОСОБА_4 550 872 грн; в свою чергу позичальники зобов'язувались, відповідно до умов кредитного договору повернути кредит відповідно: ОСОБА_2 не пізніше 24 грудня

2018 року та сплачувати проценти розмірі 18 % річних, ОСОБА_3 не пізніше 27 грудня 2018 року та сплачувати проценти у розмірі 25 % річних та ОСОБА_4 не пізніше 14 лютого 2019 року та сплачувати проценти у розмірі 18 % річних, а також комісійну винагороду, інші платежі та неустойку, в порядку, в строки та на умовах визначених кредитними договорами, а також інші зобов'язання, передбачені умовами договорів.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами між банком та позичальниками в той же день за тими ж номерами було укладено договори іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., та зареєстровані в реєстрі відповідно за № 3951; № 3979; № 387.

Предметом іпотеки за іпотечними договорами були майнові права відповідно на квартиру АДРЕСА_1; на квартиру АДРЕСА_2; на квартиру: АДРЕСА_3.

Постановою Правління Національного банку України від 21 серпня

2014 року № 518 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних ПАТ «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

від 21 серпня 2014 № 72 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» було вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Терра Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22 серпня 2014 року. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20 листопада 2014 року та наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2014 року № 232 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Терра Банк» на один місяць до 22 грудня 2014 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Ю. П. на один місяць до 22 грудня 2014 року.

Для виведення з ринку неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк». 22 грудня 2014 року між ПАТ «Терра Банк» та

ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк» було складено та підписано акт приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк», серед інших активів, згаданим вище актом передано від ПАТ «Терра Банк» до ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк» актив, який виник із кредитних договорів, які були укладені між ПАТ «Терра Банк» та відповідачами. Також відповідно до вказаного акту від ПАТ «Терра Банк» до ПАТ «Перехідний Банк «Кристалбанк» було передано права кредитора за всіма угодами про забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, у тому числі за іпотечними договорами, що були укладені між ПАТ «Терра Банк» та відповідачами.

30 липня 2014 року між ТОВ «ВВС-Факторинг» та ПАТ «Терра Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги. На підставі цього договору ПАТ «Терра банк» відступило ТОВ «ВВС-Факторинг» в тому числі право вимоги за кредитними договорами: договором про іпотечний кредит від 14 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_4, договором про іпотечний кредит від 24 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_7, договором про іпотечний кредит

від 27 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «Терра Банк» та

ОСОБА_3

10 вересня 2014 року між ТОВ «ВВС-Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» було укладено договір відступлення права вимоги за договорами про іпотечний кредит, відповідно до умов якого до

ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп» перейшло право вимоги на борг

ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по іпотечним кредитам, що були укладені між ПАТ «Терра Банк» та відповідачами.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про іпотечний кредит

від 24 грудня 2013 року, що була укладена між ТОВ «ФК СмартГруп» та

ОСОБА_7 від 04 грудня 2014 року, було погоджено, що новий кредитор та позичальник досягли спільної згоди підписати цю додаткову угоду, якою посвідчили факт припинення дії раніше укладеного договору про іпотечний кредит від 24 грудня 2013 року, укладений між ПАТ «Терра Банк» та позичальником.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про іпотечний кредит

від 27 грудня 2013 року, що була укладена між ТОВ «ФК Смарт Груп» та ОСОБА_3 від 19 грудня 2014 року, було погоджено, що новий кредитор та позичальник досягли спільної згоди підписати цю додаткову угоду, якою посвідчили факт припинення дії раніше укладеного договору про іпотечний кредит від 27 грудня 2013 року, укладений між ПАТ «Терра Банк» та позичальником.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про іпотечний кредит

від 14 лютого 2014 року, що була укладена між ТОВ «ФК Смарт Груп» та ОСОБА_4 від 14 січня 2015 року, було погоджено, що новий кредитор та позичальник досягли спільної згоди підписати цю додаткову угоду, якою посвідчили факт припинення дії раніше укладеного договору про іпотечний кредит від 14 лютого 2014 року, укладений між ПАТ «Терра Банк» та позичальником.

Пунктами 7.1 та 7.1.2 іпотечних договорів, сторони домолись, що за рішенням та на розсуд іпотекодержателя, задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись шляхом позасудового врегулювання заборгованості за Договором кредиту (це застереження є договором про задоволення вимог іпотекодержателя), та відповідно у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про передачу йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Договору кредиту. Таке рішення приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець та іпотекодержатель дійшли згоди про перехід права власності на Предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання письмової вимоги на адресу іпотекодавця - попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку цей договір буде виступати правовстановлювальним документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із статтею 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Такий висновок відповідає правовій позиції ВеликоїПалати Верховного Суду, викладеній в постанові від 21 березня 2018 року у справі

№ 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18.

Відмовляючи у задоволені позову ПАТ «Кристалбанк», суди дійшли правильного висновку про те, що умовами договорів іпотеки, а саме пунктами 7.1 та 7.1.2, передбачено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що відповідає положенню статті 328 ЦК України відповідно до частини першої якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Посилання ПАТ «Кристалбанк» на те, що кредитором за кредитними договорами по відношенню до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за вищевказаними договорами є ПАТ «Кристалбанк» є необґрунтованим з огляду на те, що відповідно до договору про відступлення права вимоги

від 30 липня 2014 року (який не визнано недійсним чи нікчемним), укладеного між ТОВ «ВВС-Факторинг» та ПАТ «Терра Банк», договору

ПАТ «Терра банк» відступило ТОВ «ВВС-Факторинг» в тому числі право вимоги за кредитними договорами: договором про іпотечний кредит

від 14 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_4, договором про іпотечний кредит від 24 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_7, договором про іпотечний кредит

від 27 грудня 2013 року, укладеним між ПАТ «Терра Банк» та

ОСОБА_3

Твердження ПАТ «Кристалбанк» про те, що цей договір про відступлення права вимоги є нікчемним на підставі пункту 7 частини третьої

статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спростовується матеріалами справи відповідно до яких на момент підписання договору ПАТ «Терра Банк» не було віднесено до категорії неплатоспроможних, оскільки така постанова була прийнята Правлінням Національного банку України лише 21 серпня 2014 року.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не було досліджено акт № 2

від 15 вересня 2014 року про проведення перевірки правочинів та розпорядження № 22 від 15 вересня 2014 року спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В. Черняк