Єдиний унікальний номер 242/5390/17 Номер провадження 22-ц/775/839/2018

Головуючий у 1 інстанції: Капітонов В.І. Єдиний унікальний номер 242/5390/17
Суддя-доповідач: ОСОБА_1 Номер провадження 22-ц/775/839/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Дундар І.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 242/2345/17

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2018 року (суддя Капітонов В.І., повний текст рішення складено 19 березня 2018 року),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 жовтня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 72 316,76 гривень, яка складається з наступного: 4 210, 04 грн. - заборгованість за кредитом; 60 392, 51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 794, 36 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3 419, 85 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за кредитним договором у вказаному розмірі, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 гривень.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що суд відмовив у задоволенні позову у повному обсязі внаслідок висновку про пропущення позивачем строку загальної позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено відповідачкою та її представником. Цей висновок ґрунтується на тому, що відповідач останній платіж у погашення заборгованості здійснила 08.09.2014 року, а банк з даним позовом звернувся до суду 29.11.2017 року. Однак, дата у яку відповідач здійснив останнє погашення заборгованості по кредиту не є датою, що зумовлює початок перебігу строку позовної давності. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-2104цс16 та № 6-14цс14. Суд, незважаючи на те, що йому від відповідачки та її представника надійшла заява про застосування позовної давності не вимагав від них надати інформацію про строк дії виданої ОСОБА_2 платіжної картки, номер якої зазначено у заяві останньої від 01.10.2007 року. Тому банк на стадії апеляційного оскарження вимушений долучити до апеляційної скарги інформацію про строк дії картки, що була видана відповідачці та діяла по останній день жовтня 2015 року, тобто по 31.10.2015 року включно. Позивач звернувся з даним позовом до суду 20.11.2017 року. Отже, фактичні обставини свідчать, що позов подано до суду в межах трьох років з дня закінчення строку дії платіжної картки відповідачки, в межах загальної позовної давності.

В засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та просила рішення залишити без змін.

Представник позивача в засідання апеляційного суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення відповідачки, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 01 жовтня 2007 року № б/н ОСОБА_2 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідачка в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечувала, що дійсно отримала у вказану дату кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 6 000, 00 грн. та у повному обсязі його не повернула.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Згідно з пунктом 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник обов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 30.09.2017 року за відповідачкою рахується заборгованість за кредитом в сумі 4 210, 04 грн., заборгованість за процентами в сумі 60 392, 51 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3 794, 36 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 3 419, 85 грн. (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідачка останній платіж у погашення заборгованості здійснила 08.09.2014 року, банк з даним позовом звернувся до суду 29.11.2017 року, а відповідачка звернулась із заявою про застосовування строку позовної давності.

З вказаним висновком погодитись у повному обсязі неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пункту 3.1.1 Правил користування платіжною картою Умов та правил надання банківських послуг строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти, карта діє до останнього календарного дня місяця.

З копії договору вбачається, що відповідачці надана картка зі строком дії до жовтня 2011 року.

Згідно з пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною картою по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк.

Згідно з інформацією позивача строк дії карти був продовжений до жовтня 2015 року.

Із розрахунку заборгованості видно, що відповідачка активно користувалась картою та вносила платежі в погашення кредиту, останній платіж вона здійснила 08 вересня 2014 року, що підтверджено також нею особисто в засіданні апеляційного суду. Факт користування картою до вказаного часу підтверджує посилання банку на те, що строк дії первісно виданої карти продовжувався.

Висновок суду про початок перебігу позовної давності з моменту внесення відповідачкою останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим.

Згідно з вищенаведеним пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною картою Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред'явлення банком позову у листопаді 2017 року, тобто в межах позовної давності з часу закінчення строку дії картки (жовтень 2015 року), висновок суду про пропуск банком позовної давності суперечить положенням статті 256, частин першої та п'ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України.

Суд не дослідив належним чином умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема щодо строку його дії, не з'ясував усіх обставин справи та не дав їм правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Внаслідок цього суд дійшов невірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності щодо усіх заявлених ним вимог.

Оскільки строк дії картки, отриманої позивачкою до 31.10.2015 року включно, а позивач звернувся з даним позовом до суду 20.11.2017 року строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту ним не пропущено.

Сплата процентів за користування кредитом визначена договором щомісячно, отже, строк позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів зі сплати процентів за період, що перевищує три роки до часу звернення позивача з даним позовом пропущено.

За період з 20.11.2014 року до 20.11.2017 року позовні вимоги про стягнення щомісячних платежів зі сплати процентів за користування кредитом заявлені без пропуску строку позовної давності та підлягають частковому задоволенню, виходячи з обумовленої договором процентної ставки за користування кредитом у розмірі 36% річних.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що банком, всупереч умовам, викладеним у договорі застосовано процентну ставку у розмірі 43,20 %.

Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (набрав чинності 10 січня 2009 року) Цивільний Кодекс України доповнено статтею 1056- 1, якою визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Цим же Законом статтю 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" доповнено частиною четвертою, згідно з якою банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України ( зі змінами внесеними згідно із законами України від 21.01.2010 р. № 1822-VI, від 22.09.2011 р. № 3795-VI, від 15.11.2016 р. № 1734-VIII) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 4.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з пунктом 4.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень.

У заяві про надання кредитної картки не зазначено способу, яким слід надавати виписки з картрахунку. Інших належних та допустимих доказів про досягнення сторонами згоди щодо способу надання виписок по картрахункам позивачем не надано. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження інформування клієнта про майбутню зміну (підвищення) процентних ставок.

Таким чином, із справи вбачається, що банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за користування кредитом з 01 квітня 2015 року до 43,20 % річних, у той час, як з 10 січня 2009 року встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню частково.

За період з 20 листопада 2014 року по 30 вересня 2017 року 1045 днів.

Договором обумовлено сплату процентів за користування кредитом 3% на місяць, тобто 36% річних.

Станом на 20 листопада 2014 року сальдо поточної заборгованості за кредитом становить 4 011,35 грн. і в подальшому є незмінним.

Станом на 20 листопада 2014 року сальдо простроченої заборгованості за кредитом становить 198,69 грн. і в подальшому є незмінним.

Проценти на поточну заборгованість становлять 4 191, 86 грн. ( 4 011,35 грн. х 36% : 360 днів х 1045 днів).

Проценти на прострочену заборгованість становлять 207, 63 грн. ( 198,69 грн. х 36% : 360 днів х 1045 днів).

Всього підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами у розмірі 4 399,49 грн.( 4 191, 86 грн. грн. + 207, 63 грн. ).

Разом із заборгованістю за тілом кредиту стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає 8 549,53 грн. (4 210, 04 грн. + 4 399,49 грн.).

Позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають.

Із справи вбачається, що відповідачка проживає за адресою Донецька область м. Селидове, с. Курахівка, вул. Дружби, буд. 21..

Згідно із ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р смт. Курахівка м. Селидове віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, за період з 14 квітня 2014 року до 30 вересня 2017 року банк зобовязаний був скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язання за кредитним договором.

Згідно з частинами 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір при подачі позову в сумі 1 600 грн., при подачі апеляційної скарги 2 400 грн., всього 4 000 грн. (а. с. 21,63).

Позивач просив стягнути з відповідача 72 316,76 грн., його позовні вимоги задовольняються в загальній сумі 8 549,53 грн., тобто на 11,8%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 472 грн..

Згідно з частинами 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення у оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 березня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 жовтня 2007 року в сумі 4 210, 04 грн. - заборгованість за кредитом, 4 399,49 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, всього 8 549,53 грн. (вісім тисяч пятсот сорок девять гривень пятдесят три копійки), судові витрати в сумі 472 грн. (чотириста сімдесят дві гривні).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.Б. Азевич

ОСОБА_3

Повне судове рішення складене 26 червня 2018 року.

Суддя: Н.С. Краснощокова