Ухвала

20 листопада 2018 року

м. Київ

справа №520/876/17

провадження №61-42453ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2018 року у справіза позовом обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року обслуговуючий кооператив «МЖСТ ДОМ» (далі -

ОК «МЖСТ ДОМ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просив стягнути з відповідачазаборгованість за спожиті комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 6 062,52 грн за період з 01 жовтня 2014 року по 20 січня 2017 року, послуги з опалення за період з 01 жовтня 2014 року по 20 січня 2017 року у сумі 2 893,61 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 205,12 грн і 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в сумі 204,11 грн, а всього 10 365,36 грн.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОК «МЖСТ ДОМ»про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг, у якому просила визнати безпідставними нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги разом з інфляційними втратами та 3% річних, визнати відсутність договірних правовідносин між сторонами із надання житлово-комунальних послуг та зобов'язати відповідача укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з тепло і водопостачання.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОК «МЖСТ ДОМ» 547,30 грн, де

борг за послуги з УБПТ 432,02 грн, інфляційні втрати 82,11 грн, 3%

річних - 33,17 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОК «МЖСТ ДОМ» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг залишено без задоволення.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволених позовних вимог ОК «МЖСТ ДОМ» змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОК «МЖСТ ДОМ» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 10 365,36 грн, з яких: за послуги з утримання будинку та споруд, прибудинкової території з 01 жовтня 2014 року по 20 січня 2017 року у розмірі 6 062,52 грн; заборгованість за послуги з опалення з 01 жовтня 2016 року по 20 січня 2017 року у розмірі

2 893,61 грн.; інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості

1 205,12 грн; три відсотки річних, нараховані на суму заборгованості -

204,11 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що дана справа є малозначною.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд погоджується з наведеним вище висновком апеляційного суду та приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 92 127 грн, яка станом на 01 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 * 100 = 176 200).

Отже, зазначена справа в частині вирішення майнових вимог є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Крім того, за зустрічним позовом у справі заявлено вимоги немайнового характеру.

Зазначена справа є незначної складності в частині вимог немайнового характеру та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом

а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

За змістом підпункту а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який заявник навів в касаційній скарзі, судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилаючись на наявність зазначених обставин, ОСОБА_1, разом з тим не додала до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 27 червня 2018 року у справі за позовом обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька