ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1568/18 Справа № 185/8359/17 Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

при секретарі - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області, в якому просив, уточнивши письмово свої позовні вимоги 26.02.2018року (а.с.103-105), встановити його участь у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: два рази на місяць, з 14 години першої та третьої п'ятниці до 18 години першої та третьої неділі місяця за місцем реєстрації батька за адресою: АДРЕСА_1, або за місцем його тимчасового проживання, як внутрішньо переміщеної особи, за адресою: АДРЕСА_2 з можливістю відвідування родичів, проведення культурної програми, як у Донецьку, так і по території всієї України; під час шкільних канікул, першої їх частини, відповідно до розкладу занять, відповідач ОСОБА_4, або треті особи, у яких перебуває дитина, повинні передати дитину батькові для оздоровлення, спільного відпочинку, проведення культурної програми і відвідування родичів, як за місцем реєстрації батька за адресою: АДРЕСА_3, так і за місцем його тимчасового проживання, як внутрішньо переміщеної особи, за адресою: АДРЕСА_4; надати право на тимчасове вивезення дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з м. Донецька на територію України і повернення назад в м. Донецьк за місцем проживання дитини, без супроводу і нотаріально завіреної заяви матері, на період участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначеного судом, для оздоровлення, спільного відпочинку, проведення культурної програми і відвідування родичів; не перешкоджати спілкуванню його з дочкою за допомогою засобів зв'язку; у разі зміни планів матір'ю дитини час спілкування батька переходить на наступну п'ятницю календарного тижня, або додається до частини шкільних канікул, на вибір.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні дитини - задоволені частково.

Встановлена участь ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом регулярного особистого та за допомогою засобів зв'язку спілкування, в наступному порядку:

- два рази на місяць з 14-00 години першої та третьої п'ятниці до 16-00 години першої та третьої неділі за місцями проживання батька за адресою: АДРЕСА_1, або АДРЕСА_4, або в іншому звичному для дитини місці, з можливістю відвідування родичів, проведення культурної програми;

- у канікулярний період у першій половині шкільних канікул відповідно до розкладу занять, за місцями проживання батька за адресою: АДРЕСА_1, або АДРЕСА_5, а також для оздоровлення, спільного відпочинку на території України.

За домовленістю з матір'ю дитини у разі зміни обставин (хвороба, зміна розпорядку шкільних занять та інше) вказаний порядок може бути змінений у кожному конкретному випадку за обов'язкової умови, щоб загальний встановлений час спілкування батька з дитиною не був зменшений.

Для виконання вищевстановленого порядку спілкування з дитиною надано дозвіл на тимчасовий в'їзд та виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, з тимчасово окупованої території міста Донецька на територію України, в супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, з дня набрання цим рішенням законної сили і на час дії встановленого порядку спілкування з дитиною (до зміни обставин).

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.187-189)

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити рішення суду, задовольнивши вимоги позивача частково, визначивши такий порядок участі позивача у вихованні доньки:

- два рази на місяць з 14-00 години першої та третьої п'ятниці до 19-00 години цього дня - на житловій площі батька за адресою: АДРЕСА_1, або в іншому звичному для дитини місці в м. Донецьк;

- в канікуляриний період, у першій або другій половині шкільних канікул за домовленістю з нею, щоденно з 8-00 години до 20-00 години - на житловій площі батька за адресою: АДРЕСА_1, або в іншому звичному для дитини місці в м. Донецьк.

В задоволенні інших позовних вимог просила відмовити (а.с. 194-199).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 09 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с. 7).

Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 26 квітня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 13.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецьку Донецької області, запис акту № 542 від 13.09.2008 року, розірвано (а.с. 8).

Згідно довідки Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 17.10.2017 № 14.15-18557, на виконанні перебуває виконавчий лист № 256/9268/13-ц від 03.03.2014 року, виданий Калініським районним судом м.Донецька, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із заробітку відповідача у розмірі ? частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. За період з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року було стягнуто аліменти на користь стягувача у розмірі: у квітні 2017 року в сумі 673,50 грн., у травні 2017 року -706,00 грн., у червні 2017 року - 706,00 грн., у липні 2017 року - 706,00 грн., у серпні 2017 року - 706,00 грн., у вересні 2017 року - 706,00 грн. (а.с. 71).

Тобто, позивач, який окремо проживає від своєї малолітньої доньки, ОСОБА_3, в місті Торецьку Донецької області, щомісячно сплачує кошти на її утримання.

Згідно із довідкою № 310 від 22.95.20917 на території Олександропільської сільської ради Ясинуватського району Донецької області позивач має на праві власності земельну ділянку(а.с. 150).

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд не прийняв до уваги надану позивачем копію розпорядження адміністрації Калінінського району м. Донецька про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні доньки від 25.01.2017 року (а.с.10), посилаючись на ч. ч. 2, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Орган опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області повідомив, що у зв'язку з тим, що малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом зі своєю матір'ю, ОСОБА_2, мешкають на території тимчасово непідконтрольній Україні (в м. Донецьку), немає можливості, згідно діючого законодавства України, скласти висновок у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення позивачу порядку участі у вихованні дитини (а.с. 122-123).

Однак, Службою у справах дітей військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: АДРЕСА_6. Згідно акту від 26.02.2018 року квартира тепла, світла, у кімнатах прибрано, достатньо спальних місць, є постільна білизна, гігієнічні засоби, продукти харчування, місце для виконання домашніх завдань у разі необхідності. Зазначене житло позивач винаймає, проживає один. За результатами перевірки встановлено, що за вказаною адресою проживання ОСОБА_1 створено належні умови проживання для дитини, із бесіди встановлено, що батько бажає приймати участь у вихованні своєї доньки (а.с. 121).

Задовольняючи позовні вимоги частково та встановлюючи порядок участі позивача у вихованні дитини, суд 1 інстанції посилався на те, що визначений судом порядок спілкування батька з дочкою не буде порушувати режиму розвиваючих занять та відпочинку дитини, сталий уклад життя сторін, є доцільним та відповідає інтересам дитини та не суперечить законним інтересам позивача, відповідача і їх дитини.

Однак, із такими висновками у повній мірі колегія суддів погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, що, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

У частинах 1, 2 ст. 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 26 квітня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Дитина проживає разом зі своєю матір'ю, ОСОБА_2, на території тимчасово непідконтрольній Україні (в м. Донецьку), але батько бажає з нею спілкуватися та приймати активну участь у вихованні дитини.

Отже, врахувавши конкретні обставини по справі, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Проте, колегія суддів вважає, що встановлений судом 1 інстанції порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною, підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених вище норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже потім права батьків.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини та не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини, є такий порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною:

- два рази на місяць з 14-00 години першої та третьої п'ятниці до 19-00 години першої та третьої суботи, з повідомленням матері щодо місця перебування дитини, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування батька на території України, в тому числі на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, з правом в цей період відвідувати місця оздоровлення та культурно - розважальні заходи, що не заборонені для дитини відповідного віку;

- у канікулярний період у першій або другій половині шкільних канікул за домовленістю з матір'ю, ОСОБА_2, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування батька на території України, в тому числі на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, з правом в цей період спільно відпочивати, відвідувати місця оздоровлення та культурно - розважальні заходи, що не заборонені для дитини відповідного віку.

При цьому судом враховано, що апелянт хоча й зазначає, що квартира позивача у м. Донецьку відповідними органами не досліджувалася, та вона все ж таки й не заперечувала проти перебування у ній дитини, хоча й лише у денний час.

Крім того, ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" порядок в'їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

31.08.2016 року за № 626-р Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження "Про затвердження плану заходів щодо реалізації Концепції інтегрованого управління кордонами", яким у п. 2 ч. 7 на Адміністрацію державної прикордонної служби України, МВС України, Міністерство оборони України, Міністерство інфраструктури України, Національну поліцію України, та інші державні органи (за згодою), поклав функцію щодо забезпечення розвитку співробітництва та координації діяльності суб'єктів інтегрованого управління кордонами шляхом удосконалення механізму контролю за додержанням прикордонного режиму, координації діяльності державних органів з питань додержання режимів на державному кордоні та в контрольних пунктах в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Так, Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) 14.04.2017 за № 222 - затверджено "Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей", відповідно до п. 5.1.1. якого в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Згідно п. 5.1.2. зазначеного Положення виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (підпункти 1, 2 пункту 4 цих Правил).

Отже, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

При цьому, виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідачка заперечувала проти надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини у супроводі позивача, а тому позовні вимоги щодо надання судом дозволу на тимчасове вивезення дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з м. Донецька і повернення назад в м. Донецьк за місцем проживання дитини, без супроводу і нотаріально завіреної заяви матері, на період участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, є передчасними.

Крім того, звертаючись з вимогами про надання такого дозволу, позивач не зазначив конкретне місто перебування дитини, часовий проміжок перебування у цьому місті, що суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків батьків стосовно виховання дитини, та може призвести до фактичного позбавлення можливості матері дитини знати про її місцезнаходження.

Виходячи з наведених вище підстав, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду 1 інстанції в частині надання дозволу на тимчасовий в'їзд та виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу матері, ОСОБА_2 з тимчасово окупованої території м. Донецька на територію України, в супроводі батька ОСОБА_1 з дня набрання цим рішенням законної сили і на час дії встановленого порядку спілкування з дитиною (до зміни обставин), підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині, з вищезазначених підстав, що не позбавляє позивача права, у разі зміни обставин, звернутися з відповідним позовом до суду щодо надання такого дозволу.

В іншій частині оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року - змінити в частині визначення порядку участі у вихованні дитини, встановивши участь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом регулярного особистого та за допомогою засобів зв'язку спілкування, в наступному порядку:

- два рази на місяць з 14-00 години першої та третьої п'ятниці до 19-00 години першої та третьої суботи, з повідомленням матері щодо місця перебування дитини, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування батька на території України, в тому числі на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, з правом в цей період відвідувати місця оздоровлення та культурно - розважальні заходи, що не заборонені для дитини відповідного віку;

- у канікулярний період у першій або другій половині шкільних канікул за домовленістю з матір'ю, ОСОБА_2, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування батька на території України, в тому числі на тимчасово окупованій території у м. Донецьку, з правом в цей період спільно відпочивати, відвідувати місця оздоровлення та культурно - розважальні заходи, що не заборонені для дитини відповідного віку.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року в частині надання дозволу на тимчасовий в'їзд та виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, з тимчасово окупованої території міста Донецька на територію України, в супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, з дня набрання цим рішенням законної сили і на час дії встановленого порядку спілкування з дитиною (до зміни обставин) - скасувати, відмовивши в цій частині у задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: