ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

справа № 761/46036/17

провадження № 22-ц/824/1722/18

Київський апеляційни суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - Товариство з обмеженою відповідальності «Столичний комфорт»

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року у складі судді Осаулова А.А., повний текст складено 11.09.2018 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 мотивуючи тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, мешкає в даній квартирі та являється споживачем житлово-комунальних послуг, наданих позивачем. Вказаний будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Столичний комфорт», що підтверджується актом прийому передачі на баланс експлуатуючої організації витрат по будівництву житлового будинку у м. Києві від 03.10.2011 року. Відповідач по справі користувався житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, однак кошти за користування не сплачує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Тому просили стягнути з ОСОБА_4 суму боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 53 883,30 грн., збитків від інфляції в сумі 8 067,88 грн., 3% річних в сумі 1 547,71 грн. та судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги є необґрунтованими та безпідставними. Зокрема наголосила на тому, що не укладала ніяких договорів обслуговування чи надання послуг з позивачем. Крім того,зазначила, що на момент подачі позову вона не була власником вищезгаданої квартири, не проживала у квартирі та не могла бути споживачем житлово-комунальних послуг, про що свідчить договір купівлі-продажу, а також інформація зазначена в Акті обстеження квартири АДРЕСА_2 від 11.01.2018, відповідно до якого на лічильниках холодної та гарячої води, а також опалення показники дорівнюють майже нулю і нулю відповідно. Тому просила відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «Столичний комфорт» в повному обсязі.

У відповіді на відзив ТОВ «Столичний комфорт» зазначив, що квартира АДРЕСА_3 є складовою цілісного майнового комплексу - житлового будинку, а отже разом із будинком на обслуговування ТОВ було передано і вищевказану квартиру. Відмова відповідачки оплачувати послуги оскільки ніколи не проживала за вказаною адресою суперечать нормам чинного законодавства. Так зазначили, що усі власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором чи законом. До того ж, ТОВ не вимагає сплатити відповідачку послуги які обліковуються лічильниками, ТОВ вимагає сплатити заборгованість що виникла по оплаті на утримання будинку та прибудинкової території, сума такої заборгованості і включена до позовних вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач, ТОВ «Столичний комфорт», подав апеляційну скаргу зазначивши, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, що винесено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначили, що відповідачка надала суду свій відзив лише через 120 днів після ознайомлення з ухвалою суду, чим порушила строки, які судом не були продовжені. Крім того, хибним є висновок суду щодо відсутності договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем,оскільки матеріали справи містять Акт приймання-передачі на баланс експлуатуючої організації будинку 4-В по вул. Т. Шамрила, а отже ТОВ «Столичний комфорт» має юридичний статус балансоутримувача даного будинку, який відповідає за схоронність житлового фонду і належне його використання. Також слід зазначити, що відповідач порушила норми договору «Про надання послуг» від 14.06.2012 року, оскільки не надала у встановлений строк копії правовстановлюючих документів на квартиру балансоутримувачу. До того ж, відповідач не надала жодного доказу який би доводив відсутність заборгованості. Тому просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, ОСОБА_4 зазначила, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки рішення є законним, обґрунтованим та таким що має бути залишено без змін. Вказала на те, що між нею та позивачем не укладався жоден договір про надання послуг, що підтверджується матеріалами справи, так само як і той факт, що фона ніколи не проживала у квартирі АДРЕСА_1., тому не повинна сплачувати за житлово-комунальні послуги якими фактично не користувалась. Вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «Столичний комфорт» є балансоутримувачем будинку № 4-В по вул. Т. Шамрило та обслуговуючою організацією, яка забезпечує мешканців будинку (споживачів) житлово-комунальними послугами.

Так, згідно з договором від 20.03.2013 р. №8242191 про постачання теплової енергії і гарячої води, товариство отримує теплову енергію від ПАТ «Київенерго» та надає послуги будинку АДРЕСА_1 а саме послугу з гарячого водопостачання та послугу з опалення (а.с. 14-15).

Відповідно до договору від 01.04.2008 р. № 1297 на вивезення твердих побутових відходів, договору від 01.07.2015 року № 206 на технічне обслуговування ліфтів, договору від 15.11.2007 року №41100 на постачання електричної енергії, позивач ТОВ «Столичний комфорт» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 16,17,19).

У спірний період нарахування комунальних послуг, власником спірної квартири АДРЕСА_4 була відповідач у даній справі ОСОБА_4, з якою не були підписані відповідні договори.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач в спірний період був управителем та надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 та послуги з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання та водовідведення, відповідно до діючих тарифів.

Відповідно до наданого суду першої інстанції розрахунку, відповідач починаючи з моменту набуття права власності на квартиру - 02 листопада 2011 р. по 31 травня 2015 р. не вносила на рахунок управителя плату за утримання будинку та прибудинкової території та за надані комунальні послуги.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не була зареєстрована в спірній квартирі.

Згідно акту обстеження спірної квартири АДРЕСА_1 від 11.01.2018 року, в результаті обстеження даної квартири виявлено: встановлений лічильник холодної води №10175534 показання 0000,036; встановлений лічильник гарячої води №10169691 показання 0000,046; встановлений лічильник опалення № 1643989, показання 0,000 Гкал; встановлений лічильник електроенергії № г. показання: 000,00 Квт; відсутні мийки, раковини, крани, присутній унітаз 1 шт; відсутні внутрішні ремонтні роботи; квартира не оздоблена меблями та речами; встановлені регулятори (вентелі) на батареях; батареї на момент обстеження перекриті повністю, тепло в квартирі відсутнє; квартира не придатна для проживання та використання. Також встановлено, що на дату огляду власник не проживає та не зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що оскільки спірна квартира не підключена до мереж електропостачання, газопостачання та водопостачання, відповідач не проживала в спірній квартирі, відтак не користувалась зазначеними послугами, тому не повинна їх оплачувати.

Судова колегія не погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Ураховуючи, що відповідач, будучи власником спірної квартири, споживала послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуги з опалення, однак не здійснювала їх оплату, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати вказаних послуг, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Непроживання відповідача у належній їй квартирі не є підставою для звільнення останньої від оплати наданих позивачем послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, опалення будинку, вартість яких позивач просив стягнути з відповідача, оскільки відповідно до статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Доказів невідповідності здійснених нарахувань тарифам, які були чинними в спірний період, відповідач суду не надала.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов'язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов'язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до п.п.9,10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до п. 112 вказаних Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно х їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Колегія суддів відхиляє також доводи відповідача щодо відсутності опалення в спірній квартирі, оскільки встановлення засобу обліку теплової енергії не було узгоджено з позивачем, засіб не був взятий на облік виконавцем послуг, тому не було надано належних доказів у підтвердження періоду відсутності опалення в квартирі позивача та місць загального користування. За таких обставин оплата за надані послуги мала обраховуватися відповідно до середньомісячних показників, а не норм споживання.

Доказів того, що позивачем в спірний період надавались послуги неналежної якості матеріали справи також не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, відповідачем не надано допустимих та належних доказів, які б спростовували доводи позивача про обслуговування будинку.

Доводи відповідача про ненадання позивачем розрахунку заборгованості спростовуються наявними в матеріалах справи доказами на їх підтвердження, зокрема детальним (помісячним) розписом заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» суму боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 53 883,30 грн., збитків від інфляції в сумі 8 067,88 грн., 3% річних в сумі 1 547,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» судовий збір у сумі 4000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий

Судді: