Справа №639/5269/18
Провадження №2-др/639/11/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №639/5269/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2018 року представник заявника звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою, яка в подальшому була уточнена, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №639/5269/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

У вказаній заяві представник заявника просив суд ухвалити додаткове рішення яким вирішити питання про стягнення судових витрат.

Заявник ОСОБА_2, який є представником відповідача ОСОБА_1, а також сам відповідач, в судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, вважала, що судом при ухваленні рішення вирішенні всі необхідні питання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Судом було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2012 року по цивільній справі №2012/600/2012 з 600, 00 грн. (шістсот гривень) до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення повнолітнього віку дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 175,00 грн. ( пять тисяч сто сімдесят пять гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок). (а.с.87-94)

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового бору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, влежать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатським обєднанням «ЛєдаПраво» та в подальшому її представником адвокатом ОСОБА_5 було укладено договори про надання правової допомоги від 01.08.2018 року. Як вбачається з Акту наданих послуг № 1 до Договору № 80 про надання правової допомоги від 01.08.2018 року, адвокатом було надано правову допомогу на загальну суму 5 175, 00 грн. Однак, позивачем було сплачено адвокату відповідно до квитанції № 0.0..1 від 13.11.2018 року 5 975, 00 грн. (а.с. 75, 76, 77, 78, 79, 80)

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 175, 00 грн., які були підтвердженні Актом наданих послуг.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а її позов було задоволено частково, судом було стягнуто судовий збір з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак судом було встановлено, що вимоги за якими представник відповідача ОСОБА_2 просить ухвалити додаткове рішення, вже були предметом розгляду та стосовно них вже було прийнято рішення яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 175,00 грн. (пять тисяч сто сімдесят пять гривень), а також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на корить держави у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні, 80 коп.).

Представник відповідача, у своїй заяві посилається на вимоги ч.9 ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В супереч вказаним вимогам закону, представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів які б підтверджували, що позивач та її адвокат зловжили своїми процесуальними правами, а отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №639/5269/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 29.11.2018 року.

Суддя В.В. Труханович