Справа № 135/415/18
Провадження № 2/135/174/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Патраманського І.О.,

при секретарі Масняк О.О.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки

- адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача

- адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у місті Ладижин Вінницької області, у залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_3, на обґрунтування якого зазначила, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.06.2016 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500,00грн. щомісячно. Старшому сину виповнилося 18 років, а тому сума аліментів становить 750 грн. Цих коштів не вистачає для забезпечення фізичного та духовного розвитку їх молодшого сина. Відповідач здійснює підприємницьку діяльність, його стан здоровя та матеріальне становище дозволяє утримувати дитину.

У звязку з цим просила змінити розмір аліментів, визначений за рішенням суду та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_6, 20.11.2008року народження, у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її адвокат ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Адвокат також звернув увагу на те, що старшому сину виповнилося 18 років, тому аліменти з відповідача стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто у розмірі 750 грн., замість раніше стягуваних аліментів у розмірі 1500грн. на двох дітей, у звязку з чи матеріальний стан відповідача поліпшився.

Відповідач ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 позов визнали частково, просили стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000грн. , посилаючись на те, що підстави для задоволення позову у повному обсязі - відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180-182, 184, 192 СК України.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_4 України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей141,180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Отже, аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6, 20.11.2008року народження. Відповідно до рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.06.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5,08.03.1999р.н. та ОСОБА_6, 20.11.2008р.н. у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500грн., щомісячно, з дня предявлення позову до суду, а саме: з 29.04.2016 року та до досягнення дітьми повноліття. Старший син досягнув повноліття, а на молодшого сина продовжують стягуватися аліменти в розмірі 750 грн.

На момент прийняття попереднього рішення, ОСОБА_3 з 09.06.2016 року працював водієм автотранспортних засобів у ПП «МОНТАЖВЕНТИЛЯЦІЯ» з тарифним окладом 2 500, 00грн.

На сьогоднішній день відповідач здійснює підприємницьку діяльність на другій групі спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця № НОМЕР_1 від 30.01.2018 року за 2017 рік обсяг доходу складав 571585,82грн.

Дані факти учасниками визнаються, а отже, вони доказуванню не підлягають, що передбачено ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Отже, відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід від цього, його матеріальне становище з моменту прийняття рішення про стягнення аліментів змінилося у ліпшу сторону, сімейний стан відповідача не змінився, а тому він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500,00грн. на утримання неповнолітнього сина.

Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені приходить до висновку, що позивачка частково довела наявність, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, а тому, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені нею на оплату судового збору у розмірі 704,80грн.

На підставі ст. 10-13, 81,82, 133, 141, 258, 263-265, 267, 274-279, 430 ЦПК України, суд, керуючись ст. ст. 180-182, 184, 192 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання якої зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3), аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У решті позову відмовити.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стягуються за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.06.2016 року у справі № 135/1071/16-ц.

Відкликати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.06.2016 року у справі № 135/1071/16-ц.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 червня 2018 року.

Суддя