Справа № 510/1722/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2018 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 30.09.2017р.; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. С.Лазо, 19 в м.Рені Одеської області, оформленого на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_2; копія акту про відведення земельної ділянки під забудову від 18.04.1983р.; копія акту про прийомку до експлуатації житлового будинку від 19.07.2004р.; копія рішення виконкому Ренійської міськради від 27.08.2004р.№417; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 19.07.2018р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1, діючий через свого представника ОСОБА_3, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки ОСОБА_2, зазначивши, що у 2005 р. між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належного їй житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. С.Лазо, № 19 в м.Рені Одеської області за певну суму. Тоді ж позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на житловий будинок із надвірними спорудами та на земельну ділянку. У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивач організував догляд за придбаною нерухомістю, зробив ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачки, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухилялася, на прохання позивача про зустріч не реагувала, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час фактичного укладення договору купівлі-продажу (2005р.) вона не рахувалася зареєстрованим власником всього спірного майна, а фактично володіла ним, право власності на ? частину нерухомості належало їй, а інша ? частина житлового будинку належала її чоловікові, який у 2017 р. помер. За жодним із них право власності не було належним чином зареєстровано, рішення про продаж будинку вона із чоловіком приймала обопільно. Після смерті ОСОБА_4 за прийняттям спадщини ніхто не звертався і жодних спорів з цього приводу не було.

При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, домовленість про купівлю-продаж було досягнуто із продавцем, яка на той час не була оформлена власницею всього обєкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення угоди (досягнення домовленості) про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. С.Лазо, 19 в м. Рені, він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мала права на відчуження нерухомості, у звязку із тим, що вона на той час належним чином не оформила право власності на нерухомість (не зареєструвала її належним чином у відповідних органах), позивач вважав, що відповідачка, діюча від свого імені, діяла також в інтересах та від імені свого чоловіка (співвласника будинку) . Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем.

Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка ОСОБА_2 продала, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами по вул.С.Лазо, 19 в м.Рені. У 2005р. позивач передав відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачу документи на житловий будинок (які були в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідачки щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії КМ №937977, виданий Ренійським РС ГУДМС України в Одеській області 03.03.2015р., реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул.С. Лазо, № 19 в м. Рені Одеської області (який складається в цілому з: житлового будинку літ.А загальною площею 52,60 кв.м., житловою площею 28,90 кв.м., підсобною площею 23,70 кв.м.; сараю літ.Б; вбиральні літ. Г; огорожі 1-3,5; спорудження 4),

що належав ОСОБА_4, померлому 30.09.2017 року та ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник