ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2252/18 Справа № 182/2803/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 13 січня 2014 року по 29 лютого 2016 року займав посаду фельдшера Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби.

На підставі наказу № 28 від 29 лютого 2016 року його було звільнено у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню виконання ним даної роботи, така підстава передбачена п.2 ст.40 КЗпП України.

Своє звільнення вважає незаконним та безпідставним, оскільки медичний висновок комісії ЛЗП про невідповідність займаній посаді не є законноюпідставою для звільнення його з роботи.

Зазначив, що діями відповідача йому була завдана моральна шкода, що полягала у втраті душевного спокою, нормальних життєвих зв`язків, порушенні сталого укладу життя.

З огляду на вищевикладене, просив суд поновити його на посаді фельдшера Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 березня 2016 року та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, позивач просив рішення суду від 21 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, не врахував того, що він був прийнятий на посаду фельдшера до Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби, як спеціаліст у області надання невідкладної медичної допомоги, а не як рятувальник, який безпосередньо повинен виконувати дії по спасінню людини у будь-яких умовах відповідно до функцій підприємства і тому відповідати за станом здоров'я вимогам займаної посади.

Крім того, до прийому на роботу він пройшов медичну комісію, та будь-яких протипоказань для роботи за спеціальністю фельдшер виявлено у нього не було. Також, вказав, що у висновку комісією не зазначено причини, які перешкоджають продовженню роботи на посаді фельдшера, отже фактично відповідачем не було надано та не наведено, які саме шкідливі та небезпечні умови роботи має робота фельдшера. Всі доводи відповідача про те, що робота фельдшера Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби пов'язана зі шкідливими та небезпечними умовами роботи, або має вплив небезпечних та шкідливих виробничих факторів безпідставні. Подяк, зауважень або нарікань при здійсненні посадових обов'язків він не мав.

Вважає, що своїми діями відповідач безпідставно порушив вимоги ч. 5 ст. 43 Конституції України, а саме: «громадянам гарантується захист від незаконного звільнення».

19 жовтня 2018 року Нікопольська міська комунальна аварійно - рятувальна служба в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, який мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог, а також з того, що відповідачем згідно з положеннями ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України дотримана процедура звільнення позивача з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що унеможливлює виконання з цих причин роботи за визначеним посадовою інструкцією обсягом, підтвердженою медичним висновком.

Висновки суду є законними та обгрунтованими, прийнятими у відповідності з нормами матеріального права та правильним застосуванням норм процесуального права на підставі ретельного дослідження важливих для правильного вирішення справи обставин. Звільнення позивача із займаної посади відповідає вимогам трудового законодавства, в зв'язку з чим відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 5 від 13 січня 2014 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби на посаду фельдшера (т.1, а.с.33). Цього ж дня з ним було укладено строковий трудовий договір (контракт) від 13 січня 2014 року з визначенням основних умов праці строком до 12 січня 2016 року (т.1, а.с.43) та ознайомлено під розпис з посадовою інструкцією фельдшера (т.1, а.с.27-28, 135-136).

На момент прийняття на роботу, згідно медичної довідки, виданої 09 січня 2014 року та дійсної до 09 січня 2015 року, про проходження попереднього (періодичного) медогляду працівників, відповідно до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом МОЗ України № 246 від 21 травня 2007 року, позивач був визнаний придатним для роботи за професією фельдшер (код 3221) (т.1, а.с.42). Після спливу строку Контракту, 12 січня 2016 року він був продовжений, згідно ст.39 КЗпП України. Під час дії Контракту позивач виконував службові обов'язки у відповідності до посадової інструкції фельдшера з підпорядкуванням вимогам Статуту Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби та правилам внутрішнього розпорядку.

З урахуванням шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, відповідно до Додатку № 4 та згідно п.10 Додатку № 5 Наказу МОЗ № 246 від 21 травня 2007 року, усі працівники Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби зобов'язані проходити обов'язкові попередній (під час прийняття на роботу) і періодичні (трудової діяльності) - 1 раз на рік, медичні огляди.

21 грудня 2015 року на базі ПП «Імпульс ДЦ» було проведено періодичний медичний огляд усіх працівників Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби. За висновком комісії ЛЗП, згідно медичної довідки від 21 грудня 2015 року, ОСОБА_1 визнаний непридатним до роботи в умовах загальної вібрації, шуму, підвищених та знижених температур через встановлений діагноз: гіпертонічна хвороба II, 3 ст., ризик високий; ішемічна хвороба серця з порушенням ритму, цукровий діабет І тип (т.1, а.с.30). В матеріалах справи міститься й копія довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісії ОСОБА_1, де зазначено, що позивач має другу групу інвалідності за загальним захворюванням і може бути пристосований до роботи лікаря в кабінетних умовах без додаткових навантажень (т.1,а.с.29).

За результатами періодичних медичних оглядів (протягом місяця після закінчення) Комісія оформляє Заключний акт за результатами періодичного медичного огляду працівників за формою, зазначеною у додатку 9. Згідно зазначеному порядку, на підприємстві відповідача лікарем з загальної гігієни ОСОБА_2 ВСП «Нікопольський МРВЛД ДУ Дніпропетровський ОЛЦ ДСЕСУ», за участю начальника НМК «Аварійно - рятувальна служба» ОСОБА_4, складено акт визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичні медичному огляду), а на його підставі складений поіменний список працівників, які підлягають періодичному медичному огляду.

Пунктом 3.7. заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників НМК «Аварійно - рятувальна служба» від 08 лютого 2016 року ПП «Імпульс ДЦ» встановлено, що двоє працівників підприємства, у тому числі позивач, потребують переведення на іншу роботу за станом здоров'я. Згідно зазначеного акту, діагноз позивача несумісний зі шкідливими та небезпечними факторами, встановленими Переліком шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, при роботі з якими обов'язкові попередній (періодичні) медичний огляд працівників, як то: п.5.3.2 загальна вібрація, п.5.4 шум до 99 дБА; п.п.5.8, 5.9 знижена та підвищена температура, робота на відкритих площадках (т.1,а.с.31-32).

Зазначений акт позивачем не оскаржувався та ніким не скасовувався, повторний медогляд не проводився.

Як було встановлено судом першої інстанції, в день отримання заключного акту за результатами періодичного медичного огляду, на зборах працівників в присутності помічника начальника служби ОСОБА_5, бухгалтера ОСОБА_6, боцмана ОСОБА_7, позивачу було оголошено його результати проходження медичного огляду. В ході обговорення було зазначено, що на підприємстві взагалі немає посад без шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, до яких може бути допущений позивач, і тому він має бути звільнений.

Відповідно до протоколу профспілкових зборів Нікопольської міської комунальної аварійно - рятувальної служби Нікопольської міської організації профспілки працівників житлово - комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України № 8 від 09 серпня 2016 року (т.1,а.с.68-71) та постанови Нікопольської міської організації профспілки працівників житлово - комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України № 3 від 10 серпня 2016 року (т.1,а.с.71), наданого на виконання Ухвали суду від 11 липня 2016 року (т.1,а.с.56-58), президією міського комітету профспілки було надано згоду на звільнення з роботи з посади фельдшера ОСОБА_1 за п.2 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров'я).

Крім того, судом першої інстанції було встановлено та не оспорювалось позивачем, що в день звільнення йому було видано трудову книжку і проведено повний розрахунок, включаючи вихідну допомогу та компенсацію невикористаної відпустки.

Згідно довідки НМК «Аварійно - рятувальна служба» № 18 від 29 лютого 2016 року, про наявність вакантних посад робочих місць на момент звільнення позивача, вільних вакантних посад - 3: механік - 1 та матрос - рятувальник - 2 (т.1,а.с.231).

Проте, зазначені категорії також мали шкідливі та небезпечні фактори виробничого середовища і трудового процесу, як то: п.5.3.2 загальна вібрація, п.5.4 шум до 99 дБА, п.п.5.8, 5.9 знижена та підвищена температура, робота на відкритих площадках, що, згідно медичного висновку, протипоказано позивачу, відповідно до стану його здоров'я.

Таким чином, наявні вакантні посади не могли бути запропоновані позивачу.

Відповідно до п.1.1 Статуту, Нікопольська міська комунальна аварійно - рятувальна служба заснована на комунальній власності територіальної громади м.Нікополь. Відповідно до п.5.3 Статуту, структура, штатний розпис, кошторис доходів, видатків затверджуються керівником за погодженням Нікопольського міського голови.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи штатних розписів за 2010 - 2016 роки, склад посад та кількість працівників підприємства є практично незміннім та затверджується міським головою або його заступником (т.1,а.с.35-36). Отже, на момент звільнення позивача, на підприємстві відповідача відповідна професія чи спеціальність, яка могла бути запропонована позивачу, була відсутня.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.36, 40-42, 49-2, 232-233 КзпП України, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність в діях відповідача порушень трудового законодавства та дотримання ним процедури звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при розгляді справи, зокрема, неповне з'ясування обставин справи не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне:

Відповідно до п. 2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судам трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

На підставі викладеного, власник може звільнити працівника з мотиву його невідповідності роботі, яку він виконує ( посаді, яку займа), за станом здоров`я ( п.2 чт.40 КЗпП України) лише у двох випадках : а) за умови відмови працівника від переведення; б) якщо, згідно з медичним висновком, працівник визнається непрацездатним і не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони здоров`я.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 « Про порядок проведення атестацій робочих місць за умовами праці» передбачено, що атестація робочих місць передбачає санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці, обгрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими ( особливо важкими) умовами праці.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 надав суду копію довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісії, згідно якої він має другу групу інвалідності за загальним захворюванням і може бути пристосований до роботи лікаря в кабінетних умовах без додаткових навантажень (т.1, а.с.29).

Згідно ст.ст.13,17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

В п.2.1 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України 21 травня 2007 року № 246 зазначено, що попередній (періодичний) медичний огляд працівників проводиться закладами охорони здоров`я, що віднесені до другої, першої, вищої акредитаційної категорії за результатами державної акредитації відповідно до Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765, а також спеціалізованими закладами охорони здоров'я, які мають право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, перелік яких затверджено наказом МОЗ України від 25 березня 2003 року № 133, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 квітня 2003 року за № 283/7604, вищими медичними навчальними закладами III - IV рівнів акредитації, які мають кафедри та курси професійних захворювань та проводять лабораторні, функціональні та інші дослідження і надають медико-санітарну допомогу за спеціальностями, що передбачені додатками 4 та 5 до пункту 2.6 цього Порядку.

Відповідно ПП "Імпульс ДЦ" є закладом охорони здоров`я та згідно Акту визначення категорій працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медоглядам по підприємству Нікопольська міська комунальна аварійно - рятувальна служба від 09 листопада 2015 року було створено Комісію з проведення профогляду осіб, зайнятих у шкідливих і небезпечних умовах праці.

При огляді, 21 грудня 2015 року, комісією ЛЗП встановлений діагноз: гіпертонічна хвороба II, 3 ст., ризик високий; ішемічна хвороба серця з порушенням ритму, цукровий діабет І тип (т.1 а.с.30).

Зазначений акт позивачем не оскаржувався та не скасовувався, повторний медогляд не проводився.

Враховуючи, що визначених законом підстав для поновлення позивача на попередньому місці судом першої інстанції не встановлено, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку і про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, яким судом надана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення відповідачем вимог ч. 5 ст. 43 Конституції України та порядку його звільнення, спростовуються матеріалами справи, зокрема відповідними медичними довідками та заключним актом комісії ЛЗП, які підтверджували стан здоров`я позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача про неправильність оцінки судом першої інстанції того факту, що він був прийнятий на посаду фельдшера до Нікопольської міської комунальної аварійно-рятувальної служби, як спеціаліст у області надання невідкладної медичної допомоги, а не як рятувальник, який безпосередньо повинен виконувати дії по спасінню людини у будь-яких умовах відповідно до функцій підприємства і тому відповідати за станом здоров'я вимогам займаної посади, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до п.п.2, 4, 5 розділу П Посадової інструкції фельдшера, з якою позивача було ознайомлено, фельдшер надає невідкладну долікарську медичну допомогу при гострих захворюваннях, нещасних випадках і різних видах катастроф з наступним викликом лікаря, визначає показання для госпіталізації, організовує транспортування хворих та постраждалих, організує та проводить протиепідемічні заходи в осередку інфекційного захворювання (т.1, а.с. 27-28), тобто безпосередньо повинен виконувати дії по спасінню людини у будь-яких умовах відповідно до функцій підприємства.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова