233 № 233/5169/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря судового засідання Клугер Т.А., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу № 233/5169/18 за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості»,

В С Т А Н О В И В:

04.10.2018 р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з Договором без номеру від 06.09.2005 р., укладеним між ОСОБА_3 і відповідачем, остання отримала кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного Договору він складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, ОСОБА_3.

Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.06.2018 р. утворилася заборгованість в сумі 67836,00 грн.

Ухвалою суду від 08.11.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність з посиланням на часткове визнання позову (а.с.43).

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06.09.2005 р. між АТ КБ «Приватбанк» (з 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 був укладений Договір без номеру, згідно з яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії за обслуговування та пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів.

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 06.09.2005 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 2800,00 грн., 11.02.2009 р. кредитний ліміт було знижено до 1400,00 грн., 17.03.2011 р. кредитний ліміт було знижено до 700,00 грн., 08.07.2012 р. кредитний ліміт було знижено до 2000,00 грн., 28.06.2013 р. кредитний ліміт було збільшено до 4700,00 грн., 22.04.2014 р. кредитний ліміт було збільшено до 3350,00 (а.с.33).

Відповідно до умов укладеного договору він складається із «Заяви», якою ОСОБА_2 виявила бажання оформити на своє імя кредитку у Приватбанку, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», Умов і Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на це підписом у заяві (а.с.8-14).

При укладенні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_3» з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач кредитні зобов'язання за Договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.06.2018 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 67836,00 грн. за такими складовими:

- 3198,97 грн. заборгованість за кредитом,

- 60330,55 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи: - 500,000 грн. фіксована частина, - 3206,48 грн. процентна складова.

Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком (а.с.5-7), виходить з такого.

Виходячи зі змісту наданого позивачем розрахунку, а також виписки з карткового рахунку відповідача (а.с.34-37), суд вважає доведеним факт наявності заборгованості за кредитом у визначеному позивачем розмірі 3198,97 грн., що стороною відповідача визнано.

Отже, в цій частині вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування процентів:

Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом погоджена сторонами у розмірі 36% річних, чи 3,0% на місяць, про що зазначено безпосередньо у заяві про надання кредиту, а також у наданому позивачем ОСОБА_5 заборгованості за договором №б/н від 06.09.2005 р. станом на 30-06-2018.

З цього ОСОБА_5 вбачається, що процентна ставка з 01 квітня 2015 року змінена в сторону збільшення і стала дорівнювати 43,20% річних.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість позивачем змінювати ОСОБА_3, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому ОСОБА_1 за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобовязаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у витягу по Картрахунку згідно з п.4.9 цього Договору.

Доказів на підтвердження належного інформування позивачем відповідача про зміну базової процентної ставки по кредиту стороною позивача не надано.

У зв'язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, суд дійшов висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом має вираховуватися, виходячи з процентної ставки, яка діяла на час укладання договору.

Факт погодження з відповідачем як позичальником збільшення розміру процентів, позивачем не доведений.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем по 30 червня 2018 року.

Проте, згідно із умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 30.11.2015 р. (а.с.33).

Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд також вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Така позиція відповідає висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі №444/9519/12, який згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судами.

З огляду на наведене, розмір заборгованості за цією складовою визначений судом в розмірі 3022,54 грн., виходячи з такого розрахунку:

(3198,97 грн. х 36%/360 днів) х 243 дні прострочки (з 01.04.2015 р. по 30.11.2015 р.) = 777,35 грн.;

777,35 грн. + 2245,19 грн. (проценти, нараховані до 31.03.2015 р.) = 3022,54 грн.

Тож, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Суд також вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором пені та комісії, а також штрафів, виходячи з такого:

Позивач ані в позовній заяві, ані в розрахунку заборгованості за Договором не зазначив, яку суму з нарахованої заборгованості за «пенею та комісією» в розмірі 600,00 грн. складає «пеня», а яку - «комісія», які за своєю правовою природою є різними складовими. Відсутність окремого розрахунку за цими складовими та відсутність розмежування позовних вимог в цій частині позбавляє суд можливості зробити висновок щодо правильності нарахування пені та комісії та наявності підстав для стягнення зазначеної суми з відповідача.

Також, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). ОСОБА_3 та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Як встановлено судом, останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 за реєстрацією є м. Костянтинівка, Донецької області.

Місто Костянтинівка та Костянтинівський район Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За наведених підстав суд вважає вимоги стягнення пені та комісії, а також штрафів необґрунтованими.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором станом на 30.06.2018 р. визначений судом в розмірі 6221,51 грн.:

- 3198,97 грн. заборгованість за кредитом,

- 3022,54 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Тож позов підлягає частковому задоволенню.

У звязку із частковим задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 141 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов

Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570)

до ОСОБА_2 (85102, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1)

«про стягнення заборгованості» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 06.09.2005 р. станом на 30.06.2018 р. в розмірі 6221 (шість тисяч двісті двадцять одна) грн. 51 коп., з яких:

3198 (три тисячі сто девяносто вісім) грн. 97 коп. заборгованість за кредитом;

3022 (три тисячі двадцять дві) грн. 54 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом,

а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя