03 грудня 2018 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 221/6746/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди,
У судове засідання позивач не з'явилася, у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідач, який в установленому законом порядку повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився і повідомлень про причини неявки від нього не надійшло, відповідач відзив не надав, а позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, тому суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати за статтею 34 Закону України «Про оплату праці» провадиться компенсація працівникам втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу(особи).
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно зі статтею 3 даного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць(після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Неправомірними діями відповідача позивачеві завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що з вини роботодавця порушено гарантоване Конституцією України та законодавством про працю право на оплату праці, що призвело до душевних страждань позивача, так як заробітна плата являлась для неї єдиним джерелом існування, тому невиплачена заробітна плата для неї є значною втратою, що впливає на склад життя. Відсутність засобів для проживання та задоволення своїх щоденних потреб спричиняло позивачеві моральні страждання, а відповідач не приймав ніяких зусиль для припинення таких страждань.
Сума заборгованості для позивача є значною, внаслідок затримки її виплати позивач була не в змозі тривалий час забезпечити себе та свою сім'ю необхідними речами.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власникам або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових витрат для організації свого життя.
Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає вважати обґрунтованими позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.
Відповідно до вимог ч.2 статті 137, 141 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, тобто внаслідок задоволення позову в повному обсязі вони покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП, ст.ст.19, 81, 89, 141, 263-265, 281-284,353 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева