Справа №560/1509/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Волкодав А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у підотовчому судовому засіданні в місті Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить визнати за нею право власності на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ФОП ОСОБА_4 станом на 17 жовтня 2018 року, як за спадкоємцем за заповітом після смерті її баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті її баби ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем по заповіту. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона не змогла, так як відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують належність будинку померлій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнала позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та встановивши, що вимоги позивача не зачіпають інтереси третіх осіб, а прийняте рішення суду не суперечить вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Згідно архівної довідки №788/01-24, виданої Рівненським обласним державним нотаріальним архівом вбачається, що після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа №23/2014. 12 лютого 2014 року із заявою про прийняття спадщини звернулася онука померлої ОСОБА_2. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.21).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.4) ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено відповідний актовий запис за №25.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до статті 1218 Цивільного кодексу України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 фактично належав житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується випискою з погосподарської книги, виданою Мочулищенською сільською радою Дубровицького району Рівненської області №931 від 11 жовтня 2018 року (а.с.12).

Згідно довідки №932 від 11 жовтня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Мочулищенської сільської ради Дубровицького району Рівненської області вбачається, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2. На день смерті була зареєстрована та проживала одна (а.с.13).

Згідно пункту 1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах від 11 травня 2005 року за №487/10767, здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/або земельної ділянки.

Однак, процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

Постановою Кабінету Міністрів від 05 серпня 1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Держбудом.

Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

У відповідності до частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок збудований в 1947 році, і цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У зв'язку з викладеним, ОСОБА_5 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_3, хоча і не здійснила його державної реєстрації.

В даний час реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_5 є неможливою, оскільки її цивільна правоздатність та право власності на майно припинились з часу смерті особи, як це передбачено статтями 25, 346 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із заповіту, посвідченого 05 січня 2007 року (а.с.5) ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матите право і що буде належати їй на момент смерті, заповіла своїй онуці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 вбачається, що після державної реєстрації шлюбу, позивачу присвоєно прізвище чоловіка "ОСОБА_2" (а.с.8).

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_3 вбачається, що остання відмовилася від прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 (а.с.22).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою.

За таких підстав, суд переконується в тому, що ОСОБА_2 згідно норм спадкового права, стала власником спадкового майна померлої і набула право власності на нього.

Керуючись статтями 328, 392, 1216, 1218, 1235, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, статтями 12, 81, 141, 264, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ФОП ОСОБА_4 станом на 17 жовтня 2018 року, як за спадкоємцем за заповітом після смерті її баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно:

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор