ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2349/18
Провадження №2/477/986/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2018 року позивач АТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 липня 2008 року в сумі 35191,09 грн., а також судовий збір в сумі 1762,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що між сторонами існують договірні відносини, умови якого відповідачем не виконуються. Так, 01 липня 2008 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків у розмірі 24 % на рік за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала належно його умови та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 25 червня 2018 року за нею утворилася заборгованість по кредиту в сумі 2685 грн. та заборгованість по процентам 22 269,13 грн., за пенею та комісією 8085 грн., штраф 500 грн. (фіксована складова) та 1651,96 грн. (процентна складова), які ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував (а.с. 28).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 29 листопада 2018 року не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 36) з зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, тому з урахуванням приписів ст.223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 01 липня 2008 року відповідач звернулася до позивача із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ ПРИВАТ БАНК (а.с. 14).

Відповідно до Договору позивач надав позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту 01.07.2008 року в сумі 3000 грн.

Строк дії картки - січень 2012 року (а.с. 13).

Також, згідно заяви від 01.07.2008 року сторони визначили, що розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 2 % в місяць та 3,5 % комісії. Щомісячний платіж 420 грн. (а.с. 14 зворотній бік).

Згідно з заявою позичальника, остання погодилася з тим, що дана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 14 зворотній бік).

Відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг в ЗАТ «ПриватБанк», які діяли на час підписання договору та правонаступником товариства на даний час є позивач АТ КБ «ПриватБанк», передбачена відповідальність позивальника лише у виді сплати штрафу в сумі 500 грн. та 5% від суми позову (а.с. 18 зв. бік).

Будь-які інші умови відповідальності позивальника за порушення позичальником будь-яких з платежів за даним Договором, надані суду документи не передбачають.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів.

Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачувала кредитну заборгованість, допустила систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим станом на 25.06.2018 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 2685 грн. (а.с. 8-12).

Окрім того, банком нараховано проценти в загальній сумі 22 269,13 грн.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду України від 26 вересня 2018 року у справі № 477/841/16-ц, Верховний суд висловив позицію щодо неможливості нарахування процентів після закінчення строку кредитування, який збігається зі строком дії кредитної картки.

Так, за висновками Верховного суду України у дані справі (477/841/16-ц) та правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з пунктом 5.4 Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення за кредитом по платіжних картках без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в частині погашення процентів щомісячно за попередній місяць, а щодо строку погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (а.с. 20).

Як слідує з наданих доказів та встановлено, що за кредитним договором між сторонами від 01 липня 2008 року банком відповідачці видавалась кредитна картка зі строком дії до січня 2012 року. Інші банківські картки відповідачу не видавались, відповідно строк кредитування не продовжувався. Тобто строк кредитування за кредитним договором від 01 липня 2008 року припинився 31 січня 2012 року, після чого банк не вправі був нараховувати проценти за кредитом.

За такого, вимоги Банку щодо стягнення процентів підлягають задоволенню частково на суму процентів, нарахованих по 31.01.2012 року включно в розмірі 7076,62 грн.

Щодо суми боргу, як зазначено у позовній заяві та розрахунку заборгованості, з пені та комісії без розмежування сум в загальному розмірі 8085 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня є неустойкою, що передається кредитору у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг. В свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума, а рішення суду не може будуватись на припущеннях, при цьому, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та тягар доведення покладено на сторони (ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Більш того, Банком не надано доказів щодо підстав нарахування суми пені.

Так за п.8.6 Умов та Правил передбачена відповідальність лише у виді штрафу.

Щодо неустойки у виді штрафу, то п. 8.6 Умов та Правил передбачено, що позичальник зобовязався сплатити Банку за порушення строків зі сплати по будь-якому з платежів більш як на 120 днів, штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с. 18 зворотній бік).

Однак суд вважає, що нарахування процентної складової штрафу в розмірі 5% від суми позову, не відповідає положенням ч.2 ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За такого, з відповідача підлягає стягненню лише фіксована сума штрафу в розмірі 500 грн.

За наведеного вище, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 10261грн. 62 коп., з яких: заборгованість по кредиту 2685 грн., проценти 7076,62 грн. та 500 грн. штраф.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10 (п. 36), вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 510,98 грн. (10261,62 грн. х 100 / 35191,09 грн. = 29 %; 1762 х 29% = 510,98).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 (Комсомольське), вул. Леніна, 23 Вітовського району Миколаївської області, паспортні дані ЕО 158026, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 12.06.1996 року, особистий код платника податків НОМЕР_1, на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (, рахунковий рахунок 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 01.07.2008 року, що виникла станом на 25 чеврня2018 року, в загальній сумі 10261 (десять тисяч двісті шістдесят одна) грн. 62 коп., з яких: заборгованість по кредиту 2685 грн., проценти 7076,62 грн. та 500 грн. штраф., а також судовий збір в сумі 510 (пятсот десять) грн. 98 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова