П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

секретаря: Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 серпня 2016 року у справі №308/14197/15-ц (Головуючий: Світлик О.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивує тим, що 14.03.2013 року за правилами договору приєднання було укладено з ОСОБА_1 договір, за яким надано кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 30% річних. Пунктом 1.1.7.1.2 Умов і правил надання банківських послуг, який є невід'ємною частиною договору, встановлено, що договір діє 12 місяців з дня підписання із автоматичною пролонгацією на такий самий строк, якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає кредитний договір.

Згідно з п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк односторонньо вправі змінювати тарифи та інші невід'ємні частини договору, в тому числі і відсотки за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.п.1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг, а згідно з п.1.1.2.3 цих Умов і Правил до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання щодо надання кредиту 8 000 грн. за договором виконало повністю, а відповідач порушив ці умови договору, свої зобов'язання належним чином не виконує, в тому числі передбачені пунктами 1.1.2.7, 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в результаті чого станом на 31.10.2015 року має прострочену заборгованість у сумі 11 629,35 грн., яка складається з 7 995,86 грн. - тіла кредиту; 2 303,52 грн. - процентів, 300 грн. пені і комісій, 500 грн. - штрафу процентного.

Посилаючись на вищезазначені обставини ПАТ КБ «ПриватБанк» просив задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання нікчемним споживчого кредитного договору із застосуванням наслідків його недійсності.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 посилається на те, що 14.03.2013 року ним заповнено у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк анкети - заяви про надання банківських послуг з приводу отримання можливого споживчого кредиту до 10 000 грн. на власні потреби, де вказав лише свої анкетні дані, місце роботи, надав копії паспортних даних, реєстраційного номера платника податків, заздалегідь поклав відмітки, як обов'язкову вимогу банку для направлення йому заяви для розгляду по суті в головний офіс ПАТ КБ «ПриватБанк» у м.Дніпропетровськ. Вказував про не ознайомлення його з Умовами і Правилами банківських послуг, Тарифами, як обов'язковими складовими кредитного договору, наголошуючи, що анкета - заява не містить істотних умов договору і сама по собі не може складати договір у цілому. Також зазначав про неправомірність підняття банком в односторонньому порядку з 01.09.2014 року відсотків за користування кредитом з 30% річних на 34,8% річних, з 01.04.2015 року - 43,2% річних, а згодом на 86,4% річних, у той час як він був співробітником ПАТ КБ «ПриватБанк» з грудня 2013 року по 01.03.2015 року і отримав заробітну плату саме на свій картковий рахунок, а з 27.03.2015 року по 19.11.2015 року був за межами України. Разом з тим, зазначив про недопустимість подвійної юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення у вигляді штрафів (фіксовані, процентні), пені і комісій.

Посилаючись на вказані обставини просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги, а у первісному позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09.08.2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.03.2013 року в сумі тіла кредиту 7 995 грн. 86 коп..

У решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання нікчемним споживчого кредитного договору із застосуванням наслідків його недійсності задоволено.

Визнано нікчемним з часу укладення кредитний договір №б/н від 14.03.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 із застосуванням наслідків його недійсності шляхом повернення ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» тіла кредиту в сумі 7 995 грн. 86 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 218 грн. 00 коп..

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп..

Не погоджуючись із даним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині задоволених зустрічних позовних вимог та відмови у задоволенні частини позовних вимог ПАТ КБ «ПривтанБанк» щодо стягнення відсотків, пені та комісії, штрафів та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а в іншій частині залишити без змін, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гриниха Т.Ю., яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2013 року ОСОБА_1 заповнив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк анкети-заяви про надання банківських послуг, на підставі якої була видана згодом платіжна картка «Універсальна» - 55 днів пільгового періоду з кредитним лімітом у 8 000 грн., процентна ставка була встановлена в розмірі 2,5% на місяць, що відповідає ставці 30% річних.

У анкеті-заяві, крім особистих даних ОСОБА_1, зазначено, що вона разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ОСОБА_1 і банком договір про надання банківських послуг.

До доданої до позову банком копії «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода» і «Извлечение из Условиий Правил предоставления банковских услуг»» слідує, що вони не підписані ОСОБА_1, як складові частини договору, що спростовує доводи банку про те, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг був ознайомлений ОСОБА_1.

Оскільки, ОСОБА_1 не підписані всі обов'язкові складові частини договору, крім анкети-заяви, а саме: 1) Пам'ятка клієнта; 2)Умови та правила надання банківських послуг; 3) Тарифи, - суд першої інстанції обґрунтовано із посиланнями на вимоги ст.ст.207, 208, ч.1 ст.628, ч.1 ст.634, ст.639, ст.ст.216, 1057-1 ЦК України, абз.2, 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» дійшов висновку про те, що кредитний договір є не укладеним.

Такий висновок суд першої інстанції обґрунтував посилання на постанови Верховного Суду України у справах №6-240цс від 11.02.2015 року, №6-16цс від 11.03.2015 року, яким встановлено у цих справах, Умови надання кредитного ліміту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо умови не містять підпису позичальника.

Крім того, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету.

Посилаючись в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що при укладенні кредитного договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, а тому ОСОБА_1 підписуючи заяву позичальника, приєднався до Умов надання банківських послуг, які є загальними, і їх підписання позичальником не є обов'язковими є безпідставними.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 01.04.2015 року був співробітником банку і отримував на свою платіжну картку, з якої банк автоматично стягував з його заробітної плати кошти на погашення кредиту та відсотки за користування ним.

Так, з 14.03.2013 року по 01.09.2014 року банк застосував до ОСОБА_1 - 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - банк застосував 34,8% річних, з 01.04.2015 року - 43,2% річних, а з осені 86,4% річних за користування кредитом, тобто банк майже втричі в односторонньому порядку підняв відсоткову ставку.

У відповідності до вимог ч.3 ст.1056 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору і встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що несправедливими умовами в договорах, зокрема, є положення про встановлення дискримінаційних стосовно позивача правил зміни відсоткової ставки, істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживача всупереч принципу добросовісності, установлення обов'язкових для споживачів умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови на власний розсуд.

Із вимог ч.2 ст.627 ЦК України вбачається, що у договорах фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону, а також те, що ОСОБА_1 своєї згоди на підняття банком в односторонньому порядку відсоткової ставки не давав, не приймав нові Тарифи і не погоджувався з їх зміною, не отримував ніяких виписок по рахунку у зв'язку з перебуванням за межами України з 27.03.2015 року по 16.06.2015 року, з 31.08.2015 року по 18.11.2015 року, а стягнення банком самостійно з платіжної картки ОСОБА_1 на яку йому нараховувалася заробітна плата, не вказує на прийняття ним пропозиції та погодження з діючими умовами, як безпідставно вважає апелянт, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підняття ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку протягом строку дії кредитного договору фіксованої процентної ставки за кредитом є незаконним.

Судом також встановлено, що до ОСОБА_1 банком застосовано подвійну відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення у вигляді нарахованих 300 грн. пені і комісій, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 529,97 грн. штрафу (процентна складова), що суперечить ст.61 Конституції України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» щодо неможливості двічі бути притягнутим до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому застосування ПАТ КБ «ПриватБанк» такої подвійної відповідальності також суд обґрунтовано визнав незаконним.

За таких обставин, врахувавши висновки щодо застосування норм права, викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду України та доказів, які наявні в матеріалах справи, суд правильно визнав нікчемним з часу укладення кредитний договір №б/н від 14.03.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 із застосування наслідків його недійсності шляхом реституції і повернення банку тіла кредиту в розмірі 7 999,86 грн. на підставі положень ч.2 ст.215, ст.216, ч.1 ст.218, ст.236, ч.2 ст.1055, ст.1057-1 ЦК України.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой