КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6712/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/3093/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Гребенюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Волошині В.Р.,

за участю прокурора Дергунова Д.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року у справі за заявою заступника прокурора міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом заступника прокурора міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_4 про витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач в інтересах держави звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна та просив суд витребувати від ОСОБА_4 у державну власність в особі Фонду державного майна України нежилий будинок (літера «А») площею 613,20 кв.м.по АДРЕСА_1

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись в обґрунтування на те, що у прокуратурі міста Києва знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001339 від 3 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме, незаконного вибуття з державної власності нерухомого майна, а саме, нежилого будинку (літера «А») площею 613,20 кв.м. по АДРЕСА_1

На підставі Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 25 січня 2000 року № 28-В «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна», Подільській районній організації товариства сприяння обороні України видано свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно.

В подальшому, 15 квітня 2009 року між Подільською районною організацією товариства сприяння обороні України та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної будівлі. На підставі договору купівлі-продажу укладеного 8 грудня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, право власності на спірне майно перейшло до останнього.

Зазначив, що зареєстроване за відповідачем право власності на вказане нерухоме майно створює ризик його подальшого відчуження, що може утруднити або унеможливити виконання судового рішення про витребування майна.

У зв'язку із викладеним, просив суд накласти обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно - нежилий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4, заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкту нерухомого майна - нежилого будинку по АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_4, до набрання законної сили рішенням суду по даній справі

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено повністю.

Накладено обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно - 1/1 частки нежилого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Заборонено укладати усі види угод, пов'язаних з відчуженням вищевказаного нерухомого майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в забезпечені позову, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч.1,3 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, між існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи скаржника, що накладення арешту унеможливлює реалізацію власником усіх правомочностей , передбачених ст. ст. 317, 319 ЦПК України, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

ОСОБА_4, як власник нежилого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, має об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, що у порушення ст. 154 ЦПК України, судом першої інстанції не вирішено питання зустрічного забезпечення, оскільки останнє є правом суду, а не обов'язком.

За ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд Суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення права і законних інтересів інших осіб.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд витребувати від ОСОБА_4 у державну власність в особі Фонду державного майна України нежилий будинок (літера «А») площею 613,20 кв.м.по АДРЕСА_1, з приводу якого і заявлено спір про витребування майна.

Враховуючи викладене,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384,ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді