Справа № 323/1900/17
Провадження № 2/323/36/18
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

21.06.2018 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

за участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на догляд за спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 (надалі - позивач) витрати на утримання та догляд ОСОБА_5, у розмірі 22277,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був рідним дядьком позивача та батьком відповідача. У 2013 року ОСОБА_5 переніс ішемічний атеротромботичний інсульт з тяжкими наслідками, внаслідок чого не міг повноцінно себе обслуговувати на потребував стороннього догляду. За проханням відповідача в обмін на її обіцянку в майбутньому відмовитись від спадщини батька на користь позивача, позивач ОСОБА_6 здійснювала догляд за ОСОБА_5, а саме вела його домашнє господарство, здійснювала прибирання, готування їжі, прання, придбання та доставку продуктів харчування, здійснювала санітарно-гігієнічні процедури, супроводжувала ОСОБА_5 до лікарні, надавала допомогу в оплаті комунальних послуг. Відповідач особисто участі у цьому не брала, проживаючи за межами України. У лютому 2015 року ОСОБА_5 помер, а його спадщину прийняла відповідач як спадкоємець першої черги за законом. Своєї обіцянки відмовитись від спадщини на користь позивача відповідач не виконала. З урахуванням цього, посилаючись на ст. 1232 ЦК України, позивач звернулась до відповідача, як до спадкоємця, що прийняв спадщину, з вимогою про відшкодування витрат, понесених на утримання та догляд ОСОБА_5, у розмірі 22277,00 грн. При цьому сума витрат розрахована позивачем, виходячи з тарифів на платні заходи соціальної послуги «догляд вдома», які надаються Комунальним підприємством «Територіальний центр соціального обслуговування» Оріхівської районної ради Запорізької області.

Після відкриття провадження у справі, оскільки відповідач є громадянином ОСОБА_7 Федерації і постійно проживає на її території, в порядку надання правової допомоги, ухвалою від 02.08.2017 року судом було направлено судове доручення компетентним органам ОСОБА_7 Федерації щодо вручення ОСОБА_4 копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками. У звязку з цим провадження у справі було зупинено.

Документи про виконання вказаного судового доручення надійшли до суду 14.02.2018 року, а ухвалою суду від 19.02.2018 року провадження у справі було поновлено. Також у звязку з набранням чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року, цією ж ухвалою судом було вирішено питання про перехід до розгляду цієї справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а учасникам справи були встановлені строки для подання письмових заяв по суті справи.

Правом на подання письмових заяв по суті справи учасники не скористались. В порядку підготовки справи до розгляду по суті судом було вирішено питання про виклик свідків, про яких заявила позивач, а також за клопотанням представник позивача, адвоката ОСОБА_3, було витребувано з архіву Оріхівського районного суду Запорізької області цивільну справу № 323/538/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від спадщини для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.04.2018 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

В ході судового розгляду позивач та її представник, адвокат ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що відповідач сама просила доглянути за батьком, оскільки мала намір проживати у Росії, сама його привезла до села, добровільно пообіцяла в майбутньому віддати пай, що належав батьку. В подальшому відповідач нічим по догляду за батьком не допомагала, не приїздила, і навіть похованням ОСОБА_5 займалась позивач. Лише позивач та члени її сімї доглядали за ОСОБА_5, при чому робили це за власний рахунок, оскільки сам ОСОБА_5, отримуючи пенсію, витрачав її на ліки та на оплату комунальних послуг. Також позивач зазначила, що документального підтвердження понесених нею витрат вона не має, а тому просить стягнути з відповідача звичайну вартість соціальних послуг по догляду за людиною, виходячи з фактично витраченого нею часу на догляд за ОСОБА_8

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_3, позов не визнала та пояснила, що ствердження позивача про те, що ОСОБА_5 не міг сам себе обслуговувати, як і те, що відповідач не брала участь у похованні батька, не відповідають дійсності, а протилежні факти встановлені Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.01.2017 року у справі № 323/538/16-ц, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про усунення ОСОБА_4 від спадкування. Це рішення було залишено в силі апеляційним судом, а тому встановлені ним факти мають преюдиційне значення при розгляді цієї справи. Крім того, представник відповідача наполягала на тому, що позивач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження понесених нею витрат, а тому позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши відповідні норм матеріального права, суд приходить до такого.

Матеріалами справи підтверджується, і учасниками не оспорюється, що ОСОБА_5 є батьком відповідача ОСОБА_4 та дядьком позивача ОСОБА_1, що також встановлено Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.01.2017 року у справі № 323/538/16-ц.

26.02.2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ЖС № 328565, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції в Запорізькій області.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 8,4398 га, розташованої на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, право на яку підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 030741 від 09.03.2005 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_5, копія якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 323/538/16-ц.

Як встановлено Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.01.2017 року у справі № 323/538/16-ц, до Оріхівської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини звернулася донька спадкодавця ОСОБА_4 04.08.2015 року та ОСОБА_1 14.08.2015 року, якій померлий являється рідним дядьком.

Постановою Оріхівської державної нотаріальної контори від 16.12.2015 року ОСОБА_4 було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з ненаданням нею правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29.12.2015 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, площею 8,4398 га, розташовану на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, право на яку підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 030741 від 09.03.2005 року.

Постановою Оріхівської державної нотаріальної контори від 02.12.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5, в звязку з тим, що даній справі також була подана заява про прийняття спадщини від імені ОСОБА_4, яка є дочкою померлого і являється спадкоємцем першої черги, а ОСОБА_1 спадкоємцем подальшою черги спадкування.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.01.2017 року у справі № 323/538/16-ц було відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від спадкування.

Таким чином, відповідач у цій справі, ОСОБА_4, є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_5

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовою підставою вимог у цій справі позивач визначив ст. 1232 ЦК України, якою передбачено, що спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відтак, процесуальний закон саме на позивача покладає обовязок довести, по-перше, самий факт понесених ним витрат, по-друге їх конкретний розмір у грошовому еквіваленті, і по-третє розумність цих витрат за даних конкретних обставин.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України), а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Позивач та її представник не надали жодного доказу, який підтверджував би певні фактичні витрати позивача у грошовому еквіваленті на догляд за ОСОБА_5 Більше того, позивач безпосередньо підтвердила, що таких доказів у неї немає.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів наявності будь-яких домовленостей з відповідачем щодо догляду за її батьком, жодних доказів на підтвердження тривалості витраченого нею часу на догляд за ОСОБА_5, а також, власне, не надано доказів на підтвердження того, що Комунальним підприємством «Територіальний центр соціального обслуговування» Оріхівської районної ради Запорізької області надаються відповідні соціальні послуги саме за тарифами, якими керувався позивач при розрахунку позовних вимог.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, надали суду показання про те, що ОСОБА_5 дійсно потребував сторонньої допомоги через перенесену хворобу, і що позивач таку допомогу надавала. Свідок ОСОБА_12 (син позивача) також підтвердив, що він особисто брав участь у догляді за ОСОБА_5, здійснював з ним санітарно-гігієнічні процедури. Однак про розмір понесених при цьому витрат свідок відомостей не надав.

Факт перебування ОСОБА_5 на диспансерному обліку в сімейного лікаря Малотокмачанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини з гіпертонічною хворобою 3 стадії, проходження ним в 2013 році лікування в Оріхівській ЦРБ та Запорізькій обласній лікарні, сторонами не заперечується.

Разом з цим суд зауважує, що копія медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_5, яка надана позивачем у цій справі, відрізняється від аналогічної медичної картки цієї ж особи, копія якої міститься у цивільній справі № 323/538/16-ц. Допитана в суді як свідок, сімейний лікар Малотокмачанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_13, підтвердила, що обидві картки заповнені нею, однак пояснити причини наявності одночасно двох медичних карток та неспівпадіння їх змісту не змогла.

В будь-якому разі наявність у ОСОБА_5 хворобливого стану, і навіть наявність відомостей про те, що позивач брала участь у догляді за ним, за відсутності належних та допустимих доказів розміру понесених нею витрат не надають підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми.

За таких обставин заявлений розмір витрат , понесених позивачем, ґрунтується лише на припущеннях, що прямо заборонено у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Беручи до уваги викладені вище обставини і мотиви, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутніх законних підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

За змістом ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стороною відповідача залучені до матеріалів справи документи на підтвердження витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3: Договір про надання правничої допомоги від 01.12.2017 року, ОСОБА_2 виконаних робіт від 16.03.2018 року, квитанція до прибуткового касового ордеру від 16.03.2018 року.

Згідно цих документів, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 склали 6600,00 грн., та були повністю сплачені, в тому числі: 1600,00 грн. за правовий аналіз документів справи та надання консультації щодо подальших дій (з розрахунку по 800,00 грн. за одну годину роботи адвоката), та 5000,00 грн. за участь в судових засіданнях з розгляду цієї справи.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки від позивача чи його представника не надходило жодних клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а розгляд цього питання з ініціативи суду чинним ЦПК України не передбачений, суд вважає за необхідне заявлені та підтверджені відповідачем витрати стягнути з позивача повністю.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 1232 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 77-81, 133, 137, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на догляд за спадкодавцем, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (70550. Запорізька область, Оріхівський район, с. Мала Токмачка, вул. Берегова, 15) на користь ОСОБА_4 (ОСОБА_7 Федерація, Московська область, м. Лобня, вул. Текстильна, 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 у розмірі 6600,00 грн. (шість тисяч шістсот грн. 00 коп.).

Повний текст рішення складений 27.06.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_14