Справа № 308/3314/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 листопада 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д.,Собослоя Г.Г.

за участі секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року (головуючий суддя - Дергачова Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, за яким просить суд: - стягнути з громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1 на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі 3 000 грн. з часу подання заяви і до виповнення дитиною повноліття; -позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

В обґрунтування позову позивач зазначила наступне.

Позивач, ОСОБА_1, проживала з громадянином ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з лютого 2013 року до січня 2015 року. У них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 Малолітній зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України, про що зроблено актовий запис про народження за № 821 від 18.07.2013 року та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3

Фактично з 2015 року, гр. ОСОБА_2 не мав постійного місця роботи, коштів на утримання сина не надавав. Весь час батько ухилявся від його виховання, його не цікавила доля сім'ї та дитини. Все це стало причиною розірвання між ними відносин.

Згідно характеристики, виданої дирекцією ДНЗ № 19 м. Ужгорода, вихованням сина займається мати - громадянка ОСОБА_1, батько жодного разу протягом всього періоду перебування дитини в закладі не відвідував батьківські збори та не цікавився фізичним та духовним розвитком сина. Ухилення громадянина ОСОБА_2 від виховання сина підтверджується письмовими заявами громадян: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

На неодноразові звернення позивача до батька дитини, про участь у його вихованні, він не з'являться, позитивних рішень не приймає, не цікавиться його здоров'ям та духовним розвитком, не приймає участі у вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання.

Все це, на думку позивача, свідчить про те, що батько малолітнього сина повністю ухилився від його виховання, матеріально його не забезпечує, вихованням та фізичним розвитком не цікавиться, своїм відношенням ставить позивача та сина в тяжке матеріальне становище.

Неодноразові спроби залучити батька до виховання дитини не дали результатів.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання сина батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків.

Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 26.03.2018 за №153/34-25, виконавчий комітет Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_2, серія і номер паспорту та ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрваоної за адресою: АДРЕСА_3, НОМЕР_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 876,00 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень 00 копійок) щомісячно з дня звернення до суду з відповідним позовом - 30.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав - скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки письмовим поясненням свідків, також не взято до уваги довідки ДНЗ, в яких чітко вказуються, що батько жодного разу не приходив до сина. Також зазначає, що відповідач не з'являвся на засідання комісії органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому.

Заслухавши позицію осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає дану справу в частині вирішення позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_2 з лютого 2013 року до січня 2015 року.

У них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 - батьком дитини записано ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» чітко роз'яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичних розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 згідно характеристики, наданої сільським головою Кальницької сільської ради Мукачівського району ОСОБА_7, характеризується позитивно, має спокійний характер, врівноважений, алкогольними напоями не зловживає, не схильний до правопорушень. Скарг на його поведінку не було (а.с.27).

Актом обстеження матеріально - побутових умов ОСОБА_2, проведеним комісією Кальницької сільської ради Мукачівського району було встановлено, що він має будинок загальною площею 91 кв.м. та земельну ділянку розміром 0,60 га, умови проживання - задовільні.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (Заява N 31111/04), необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень. Питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зокрема, необхідно заслухати відповідну особу особисто, або принаймні отримати інформації особисто від нього щодо його бачення подій та відносин з сином.

Відповідно до практики розгляду питань щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме досліджується, зокрема, характеристика на батьків з місця проживання; пояснення свідків про спосіб життя батьків; акт обстеження житлово-побутових умов проживання батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка щодо сплати аліментів.

Висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 26.03.2018 за №153/34-25 (далі - Висновок) про доцільність позбавлення батьківських прав судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги, оскільки такий не ґрунтується на вимогах закону. Питання про позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування розглянув без участі батька дитини - ОСОБА_2. Представник органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що було взято до уваги, зокрема, інформацію Служби у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації, у якій зазначено, що під час телефонної розмови з працівником служби батько не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина.

Органом опіки та піклування не перевірено характеристику особи батька, його ставлення до дитини, пояснень батька з цього приводу не заслухано. У Висновку зазначено, що комісією з питань захисту прав дитини двічі надсилались відповідачу виклики на засідання комісії, відповідач на засідання комісії не з'являвся, що комісія зробила висновок про байдуже ставлення батька до долі дитини.

В той же час, за твердженням представника відповідача, батько бажає приймати участь у вихованні дитини, але позивач не надає відповідачеві можливості спілкуватися із дитиною, відмовлялась брати кошти, які він бажав надавати для утримання дитини. Це питання також не було з'ясовано службою у справах дітей, причини, з яких відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться життям та здоров'ям сина - не встановлено.

Позбавлення батьківських прав повинно бути наслідком свідомої поведінки батьків (одного з них) щодо виховання дитини при доведеності винної поведінки.

Судова колегія вважає, що позивач не надала суду переконливих доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, не довела винної поведінки ОСОБА_2 у свідомому нехтування своїми обов'язками, не навела достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до батька дитини такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Твердження позивачки, що відповідач відмовляється надавати їй дозвіл на перетин дитиною кордону, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині слід погодитись.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів сторонами не оскаржується, а тому апеляційний суд не робить висновків з цього питання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є законним та обґрунтованим, постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції цих висновків суду не спростовують, а тому до уваги взяті бути не можуть. У відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуюча:

Судді: