Справа № 136/845/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк" (позивач, банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача зазначив, що 18.03.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 1 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.03.2018 року в нього перед банком утворилася заборгованість в розмірі 46 942,97 грн., з них: 1 092,04 грн. заборгованість за кредитом, 39 639,36 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 500 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 211,57 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Відповідач подав до суду відзив в якому вказав на необґрунтованість позовних вимог, оскільки банк просить застосувати подвійну цивільно-правову відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання (штраф, пеню), крім цього позивач в односторонньому порядку змінив розмір відсотків за якою нараховується пеня, а також процентну ставку за процентами з користування кредитом, що не відповідає закону. Відповідач також вважає, що стягнення банком комісії не відповідає закону. При вирішенні спору відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та у задоволенні позову відмовити.

Позивача відповідь на відзив не подав.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 від 18.03.2013 року (а.с. 7), вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви ПАТ КБ "ПриватБанк" зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 1 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в порядку, що встановлені договором.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 23.05.2018 року витребувано в Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" докази на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредиту згідно Анкети - заяви 18.03.2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (банківські виписки по рахунку, меморіальні ордери, платіжні доручення, в тому числі отримання кредитної картки тощо).

ПАТ КБ "ПриватБанк" без поважних причин ухилилось від подання доказів витребуваних судом, у зв'язку з чим суд, керуючись приписами частини 10 статті 84 ЦПК України, зважаючи на значення вказаних доказів, дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження факту виконання зобов'язань перед позичальником ПАТ КБ "ПриватБанк" надало суду розрахунок заборгованості.

Документи, які підтверджують видачу готівки в національній валюті визначені положеннями Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України № 337 від 14.08.2003 року (зі змінами в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Розрахунок заборгованості, який складений представником ПАТ КБ "ПриватБанк", не відноситься до документів, які визначені законом на підтвердження факту видачі особі коштів. За відсутності допустимих доказів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 коштів, суд вважає доводи позивача щодо виконання зобовязань з надання кредиту необґрунтованими.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в частині 3 статті 10 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки обовязок повернути кредит та сплатити проценти в позичальника виникає з моменту отримання грошових коштів (кредиту), враховуючи встановлені обставини, зокрема недоведеність факту отримання ОСОБА_1 кредиту, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в їх задоволенні, при цьому наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Керуючись ст. 526, 530, 549, 610-612, 1049, 1054, 10561 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник