Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 662/201/16-ц

провадження № 61-9279св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 червня 2016 року у складі судді Марківського О. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Вейтас І. В., Склярської І. В., Цуканової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що йому як колишньому члену колективного сільськогосподарського підприємства «Таврія» (далі - КСП «Таврія») видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена цього підприємства, згідно з яким він став власником 0,002716 відсотка вартості майна пайового фонду підприємства та його частка була виділена в натурі. Рішенням ліквідаційної комісії підприємства у 2000 році йому передано у власність будівлю боксу АДРЕСА_1. Протягом тривалого часу він не оформлював своє право власності на гаражний бокс, а в подальшому йому стало відомо, що вказане майно продано відповідачу ОСОБА_4

Враховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на будівлю гаража - АДРЕСА_1, площею 171,5 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та витребувати у відповідача ОСОБА_4 указаний гараж-бокс.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами щодо предмета спору - будівлі гаража-боксу АДРЕСА_1, площею 171,5 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1, вже вирішено судами в інших цивільних справах.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд помилково зазначив, що спір між цими ж сторонами щодо цього ж предмета спору вже було вирішено судами, ухилившись при цьому від правової оцінки наявності у позивача права власності на спірний об'єкт нерухомого майна. Проте, зважаючи, що допущені судом першої інстанції помилки у застосуванні матеріального права не призвели до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог, апеляційний суд визнав, що відсутні підстави для скасування рішення, але зазначив інші підстави для відмови у позові, зокрема, що позивачем не доведено його право власності на спірне нерухоме майно, та відповідно право на витребування вказаного майна у відповідача.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 вересня 2016 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказував на те, що суд першої інстанції, дійшовши в мотивувальній частині рішення висновку про необхідність закриття справи з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України, в резолютивній частині рішення відмовив у задоволенні позову, що є порушенням процесуального законодавства. Крім того, зазначає, що на момент передачі йому гаражного боксу на підставі акта прийому-передачі право власності не підлягало державній реєстрації, а тому він є власником спірного майна і його звернення до суду обумовлене захистом права і необхідністю його державної реєстрації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, ухвалою від 01 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими останній просив залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого 27 жовтня 2003 року, ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна КСП «Таврія» у с. Новомихайлівка Новотроїцького району Херсонської області. Відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників, частка ОСОБА_3 визначена у розмірі 8087 грн або 0,002716 відсотків.

Згідно з архівною довідкою трудового архіву Новотроїцького району Херсонської області від 05 січня 2015 року, колгосп «Таврія» реорганізовано в КСП «Таврія», яке стало його правонаступником. Рішенням загальних зборів КСП «Таврія» від 25 листопада 1997 року КСП «Таврія» реорганізоване в акціонерне товариство закритого типу «Таврія», яке 25 березня 2000 року реорганізоване в приватне сільськогосподарське підприємство агрофірма «Таврія». Державну реєстрацію юридичної особи припинено у зв'язку з визнанням її банкрутом.

Пунктами 8, 9, 12, 15, 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, передбачено, що кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, зокрема шляхом отримання свого майнового паю в натурі індивідуально. Виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Збори співвласників після розгляду пропозицій комісії щодо визначення розмірів майнових паїв затверджують результати розподілу майна пайового фонду та переліки майна, яке виділяється в натурі. Виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Звертаючись до суду із указаним позовом про визнання права власності на будівлю гаража - боксу АДРЕСА_1 по вул. Радянській, 33а в с. Новомихайлівка Новотроїцького району, позивач надав як доказ виділення та передачі йому вказаного майна - ксерокопію акта приймання-передачі господарству майна (без дати), за змістом якого ОСОБА_3 прийняв будівлю зберігання с/г техніки АДРЕСА_1 вартістю 11 100 грн. На зазначеному акті міститься відбиток печатки приватного сільськогосподарського підприємства «Таврія» та підпис незазначеної особи без розшифровки підпису.

У свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданому 27 жовтня 2003 року на ім'я ОСОБА_3, міститься відмітка «погашено на суму 8087 грн», відбиток печатки та підпис «гл.бух.».

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірне нерухоме майно, на яке він просить визнати право власності, було визначено зборами співвласників для розпаювання та виділено саме йому.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто, згідно із вимогами цієї статті та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено його право власності на спірне нерухоме майно та, відповідно його право на витребування вказаного майна від відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що наявність у позивача акта приймання-передачі спірного гаражного боксу та свідоцтва про право власності на майновий пай без відмітки про передачу цього майна йому в натурі свідчить про наявність перешкод у реалізації ним (позивачем) права власності на указане майно, а тому його право підлягало захисту - судом касаційної інстанції не приймаються, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів у справі, яким судами попередніх інстанцій надана оцінка.

Доводи касаційної скарги заявника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають в тому, що суд дійшовши в мотивувальній частині рішення висновку про необхідність закриття справи з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України, в резолютивній частині рішення відмовив у задоволенні позову, хоча і є обґрунтованими, проте суд вважає, що таке порушення яке полягає у частковій неузгодженості мотивувальної частини судового рішення з його резолютивною частиною - не може бути підставою для його скасування, оскільки завдання цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, досягнуто, спір вирішено, а тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення лише з формальних підстав. Крім того, переглядаючи справу в апеляційному порядку, та постановляючи ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд фактично усунув указані протиріччя.

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що на момент передачі гаражного боксу на підставі акта прийому-передачі, право власності не підлягало державній реєстрації, а тому позивач є законним власником спірного майна, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції надав належну оцінку підставам набуття права власності, а наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують цих висновків.

У відповідності до 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведене свідчить про те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик