ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/401/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю : позивача, його представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/24661/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року у складі судді Приступи Д.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим будинком та надвірними будівлями.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що він на підставі договору дарування від 18.02.2016 є власником ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1 разом з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, а інша ? частини житлового будинку та земельної ділянки, належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5

Оскільки між ними як двома співвласниками житлового будинку та земельної ділянки не має згоди щодо розподілення майна в натурі, тому потрібно встановити порядок користування зазначеним майном, так як відповідач постійно чинить перешкоди у користуванні частиною житлового будинку, а саме кімнатою 1-1 будинку, яка фактично відповідно до рівності часток має бути у його користуванні. Відповідач замурував двері між кімнатою 1-1 та 1-2 чим чинить перешкоди у користуванні кімнатою та іншими частинами будинку.

Позивач посилався, що сторонам належать рівні частки в спірному будинку, кожному належить по 27, 9 кв.м., тому він просить встановити наступний порядок користування: йому у користування виділити житлову кімнату 1-1 площею 7,8 кв.м., 1-2 площею 7,3 кв.м. та 1-3 площею 11,8 кв.м., що разом складає 26,9 кв.м. та хлів позначений літерою «Б» вартістю 7630 грн.; у користування відповідача залишити житлову кімнату 1-4 площею 12,3 кв.м. коридор площею 6,1 кв.м., кухню 7,5 кв.м. та ванну кімнату 3 кв.м., що разом складає 28,9 кв.м. та гараж позначений літерою «Д» вартістю 12042 грн., хліви позначені літерою «Ж» та «З» загальною вартістю 4820 грн., що разом складає 16 862 грн., а погріб позначеною літерою «Г» вартістю 2 973 грн. залишити у спільному користуванні; стягнути з відповідача на його користь компенсацію в сумі 6 155, 75 грн. за переотриману частку у нерухомому майні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема висновок суду, що порядок користування вже був встановлений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка подарувала свою частину йому, не відповідає дійсності, оскільки його мати ОСОБА_6, яка є сестрою відповідача тривалий час не проживала в будинку, а ОСОБА_5 скористався цим і самовільно відділив частину будинку, шляхом забудови дверного прийому, обмеживши його у користуванні частиною будинку. Крім того, посилається апелянт, що встановлення порядку користування є вимушеним кроком, оскільки ОСОБА_5 не надає йому ключі від усіх підсобних приміщень, а домовленості про користування між ними, як двома співвласниками будинку щодо користування прибудинкової території немає. Також апелянт вказує, що якщо судом буде встановлено порядок користування, то суд відновить його право на користування належним йому майном, при цьому зазначає, що виділені у користування приміщення можуть бути і неізольованими і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної сумісної часткової власності на це майно.

Тому, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами по ? частині кожний, тобто даний будинок перебуває у їх спільні частковій власності.

Даний житловий будинок складається з житлової кімнати 1-1, площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 1-2, площею 7,3 кв.м., житлової кімнати 1-3, площею 11,8 кв.м., житлової кімнати 1-4, площею 12,3 кв.м., коридора, площею 6,1 кв.м., кухні, площею 7,5 кв.м., ванни, площею 3 кв.м., а також має господарські будівлі погріб «Г», гараж «Д», хлів «Ж», хлів «Б».

При цьому згідно технічного паспорта та інших документів на будинок в будинку один вхід з вулиці до коридора, з коридора окремі входи до кухні, ванни та лише до однієї житлової кімнати 1-1, з житлової кімнати 1-1 окремі входи до житлових кімнат 1-2 і 1-4, а з кімнати 1-2 окремий вхід до житлової кімнати 1-3.

Після 2010 року відповідач ОСОБА_5 самовільно замурував дверні проходи з кімнати 1-4 в кімнату 1-3 та з кімнати 1-1 в кімнату 1-2. Таким чином ОСОБА_5 користується житловою кімнати 1-1, житловою кімнатою 1-4, коридором, кухнею, ванною.

Позивач ОСОБА_4 після 2010 року самовільно в кімнаті 1-3 у віконному прорізі влаштував дверний прохід та користується житловими кімнатами 1-3 та 1-2. При цьому, позивач окремо провів до даних приміщень відповідні комунікації, а саме електро, газо та водопостачання.

В травні 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про поділ даного житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, в натурі.

В ході розгляду даної цивільної справи було призначено будівельно-технічну експертизу для встановлення можливості поділу будинку в натурі та варіантів поділу

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 7 лютого 2017 року № 73/16 визначити варіанти поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 у співвідношенні відповідно до рівних часток сторін відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва ДБН В.2.2-15-2006 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.3-15-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання» неможливо. При умові проведення добудови до житлового будинку можливі варіанти поділу будинку у частках наближених до ідеальних.

За заявою ОСОБА_5 ухвалою суду від 2 листопада 2017 року його позов до ОСОБА_4 про поділ даного житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, в натурі залишено без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до роз'яснень наданих у пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

За даними технічної документації, спірний житловий будинок складається з чотирьох суміжних житлових кімнат 1-1, площею 7,8 кв.м., 1-2, площею 7,3 кв.м., 1-3, площею 11,8 кв.м., 1-4, площею 12,3 кв.м., коридора, площею 6,1 кв.м., кухні, площею 7,5 кв.м., ванної, площею 3 кв.м.

Житлові кімнати не відособлені одна від іншої, так з житлової кімнати 1-1 окремі два входи до житлових кімнат 1-2 і 1-4, а з кімнати 1-2 окремий вхід до житлової кімнати 1-3. Входів до житлових кімнат з інших приміщень немає, а з коридора лише вхід до кімнати 1-1.

Тобто фактично всі кімнати є прохідні, не мають окремих входів з коридора чи інших допоміжних нежитлових приміщень.

Отже, для того щоб користуватись кімнатами 1-2, 1-4 треба пройти через кімнату 1-1, а щоб користуватись кімнатою 1-3 треба пройти кімнату 1-2.

За таких обставин визначення порядку користування спірним житловим будинком в тому варіанті як просить позивач, є неможливим, оскільки при виділенні у користування сторін суміжних прохідних кімнат кожна сторона повинна проходити через приміщення, що виділенні у користування іншої сторони, так позивач до кімнати 1-1 має проходити через коридор, до кімнати 1-3 через кімнату 1-2, а відповідач до кімнати 1-2 має проходити через кімнату 1-1, а тому при відсутності згоди на встановлення такого порядку користування будуть порушені права обох сторін, а відповідно до чинного законодавства та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України встановити порядок користування можливо лише відособленими кімнатами будинку, яких в будинку немає, отже вирішити спір між сторонами за таких обставин в спосіб, визначений позивачем, не представляється можливим.

Якщо позивач вважає, що відповідач порушує його права на користування житловим будинком з урахуванням здійснення відповідачем самовільного замурування дверних проходів та обмеження права позивача на користування відповідними приміщеннями в будинку, він вправі подати позов про усунення перешкод в користування спірним об'єктом нерухомості.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5 самовільно відділив частину будинку, шляхом забудови дверного прийому, обмеживши його у користуванні частиною будинку, встановлення порядку користування є вимушеним кроком і якщо судом буде встановлено порядок користування то суд відновить його право на користування належним йому майном, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольованими і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної сумісної часткової власності на це майно слід відхилити, оскільки такі доводи спростовуються вищенаведеними встановленими судом обставинами справи та суперечать нормам чинного законодавства та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Посилання апелянта, що позивач користується меншою площею будинку ніж відповідач, не має доступу внаслідок неправомірних дій відповідача до санвузла, кухні, ванни не можуть бути підставою для скасування рішення суду, адже сам позивач просить виділити в користування відповідача всі допоміжні приміщення, чим фактично відмовляється від користування цими приміщеннями. Крім того, позивач не позбавлений можливості як зазначено вище захистити своє право шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні всіма приміщеннями будинку.

В той же час, відмовляючи в позові про встановлення порядку користування господарськими будівлями суд не звернув увагу, що вказані приміщення є відокремленими приміщеннями, окремими відособленими об'єктами, а тому можливо встановити порядок користування ними, як про це просить позивач.

Як було встановлено в суді фактично на даний час позивач користується хлівом «Б», відповідач гаражом «Д», хлівом «Ж», однак в сторін існує спір з приводу користування погрібом «Г».

Так як позивач є власником домоволодіння, то він має право на користування і господарськими будівлями та спорудами, як окремими відособленими приміщеннями, в тому числі також погрібом «Г».

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, безпідставно відмовив в позові в цій частині, а тому за таких обставин колегія суддів з врахуванням вже встановленого порядку користування вважає за необхідне скасувати судове рішення в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким виділити в користування ОСОБА_4 хлів «Б», в користування ОСОБА_5 гараж «Д», хлів «Ж», залишити в спільному користуванні сторін погріб «Г».

Що стосується позовних вимог про встановлення порядку користування хлівом «З», то як встановлено в суді і як вбачається з технічної документації на домоволодіння даний вказаний об'єкт фізично знищено та його не існує, а тому неможливо встановити порядок його користування між сторонами.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2018 року в частині відмови в позові щодо встановлення порядку користування господарськими будівлями та спорудами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення:

Встановити порядок користування господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_4 хлів «Б», в користування ОСОБА_5 гараж «Д», хлів «Ж», залишити в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погріб «Г».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 грудня 2018 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох