28.11.2018 Справа № 337 /1407/18
Провадження № 2/337/1003/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району м.Запоріжжя, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року позивач звернувся до із вказаним позовом, який, після уточнення у вересні 2018 року, мотивує тим, що 11.12.2015 року померла його дружина ОСОБА_4, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 09.07.1976 року та по день її смерті. Після смерті дружини він дізнався, що 02.06.2004 року вона, без його згоди та відома, приватизувала квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яку вони отримали для спільного проживання та у якій спільно проживали з 1985 року по день смерті дружини. Вважає, що приватизація квартири проведена з порушенням вимог законодавства та на підставі документів, які не відповідали дійсності, оскільки незважаючи на те, що на момент приватизації він був зареєстрований за іншою адресою, вони з дружиною мешкали однією сімєю за адресою: АДРЕСА_2, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, доглядали один одного, тому він також мав право на приватизацію вказаної квартири.Просив встановити факт постійного та безперервногойого проживання разом з дружиною ОСОБА_4П.з 20.02.1985 року по день смерті дружини за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою від 16.04.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено дату підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 09.10.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та додатково пояснила, що встановлення юридичного факту необхідно позивачу для розгляду іншого позову судом у частині незаконної приватизації квартири. Дружина позивача потайки приватизувала квартиру, порушивши право позивача на приватизацію,, а оскільки він був членом сімї позивача, мав право на приватизацію та від нього повинна була бути відібрана відповідна заява. Позивач вважає, що квартира приватизована незаконно, бо шлюб між ним та дружиною ніколи не розривався.

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримав. Суду пояснив, що він є племінником позивача, проживає окремо, але завжди спілкувався з сімєю позивача- його дружиною, пасинком. ОСОБА_5 після укладання шлюбу весь час проживали однією сімєю АДРЕСА_3. Про те, що ОСОБА_4 приватизувала квартиру стало відомо вже після її смерті. Просив задовольнити позов позивача.

Представник відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не прибула, суду надана заява в якій представник відповідача просить розглянути справу у її відсутності та зазначає, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району не є належним відповідачем, оскільки у власності чи оперативному управлінні не має житлового фонду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявлявся неодноразово. Повістки які були направлені йому за адресою місця реєстрації, не отримував, вони повернуті суду з відміткою поштового відділення звязку «за закінченням терміну зберігання». Повістку з викликом до суду на 28.11.2018 року відповідач отримав особисто, через канцелярію суду подав заяву у якій просив відкласти розгляд справи через його хворобу, але жодного доказу у цій частині суду не надав, а тому, неявку у судове засідання відповідача та ненадання доказів поважної причини неявки, неотримання ним неодноразово судових повісток у період знаходження справи на розгляді суду - з травня 2018 року, в той час коли на розгляді суду знаходиться інша цивільна справа по спору між тими ж сторонами, суд вважає способом перешкоджання суду у прийнятті рішення по справі, у встановлені законодавством строки. Відзив на позов чи зустрічний позов, не подав.

Вислухавши пояснення представника позивача, адвоката, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що з 09.07.1976 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дошлюбне прізвище дружини - ОСОБА_3 (арк.13).

ОСОБА_4 померла11.12.2015 року в м. Запоріжжя (арк.14).

Згідно даних, які містяться в довідці Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-19/6-2266 від 28.07.2016 року, ОСОБА_2 з 20.02.1985 року по 27.02.1985 року та з 03.04.1985 року по 23.02.1999 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.26).

Згідно паспорту позивача, з 29.06.2002 року по теперішній час він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк.11).

Згідно з довідкою Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя №2109 від 18.09.2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, перебуває на обліку в Управлінні з 27.02.1984 року та отримує пенсію за вислугою років. З дати призначення по 31.03.2016 року виплата пенсії здійснювалась через відділення поштового звязку №69076 (за місцем мешкання), з 01.04.2016 року по теперішній час через банківську установу (арк.18).

Відповідно до записів у медичній амбулаторній карточці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та з 2001 року по 2012 рік проходів різні обстеження та курси лікування (арк.15-17).

Згідно з копією заяви ОСОБА_2 від 07.09.2000 року, він звертався до КП «Водоканал» та просив надати дозвіл на підключення будинку №26 по вул.К.Маркса в м.Запоріжжі до центрального водопостачання, вказуючи місцем свого мешкання адресу: АДРЕСА_2 (арк.103).

Також судом встановлено, що у 2004 році ОСОБА_4, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, звернулась до органу приватизації з заявою про оформлення та передачу у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру, яку займає одна (арк.24). До вказаної заяви додала довідку житлово-експлуатаційної організації про склад сімї та займані приміщення №028 від 16.04.2004 року, відповідно до якої, в спірній квартирі зареєстрована та мешкає лише вона одна - ОСОБА_4 з 20.02.1985 року (арк.25).

06.05.2004 року, на підставі розпорядження голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради №799р від 05.05.2004 року, Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської радивидано свідоцтво про право власності на житло №14388, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (арк.27,28).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, кожний окремо підтвердили, що позивач ОСОБА_2 з 1985 року постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 по день її - смерті 11.12.2015 року. Вони були однією сімю, мали спільний побут, вели спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Норма ч. 6 ст. 29 ЦК України передбачає, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами третьою, п'ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно із частиною першою статті 5, статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у вказаній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року №6-125 цс 12, аналізуючи зміст положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статей 1, 6, 9, 61 ЖК Української РСР тастатті 29 ЦК України, дійшов висновку про те, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачене статтею 64 ЖК Української РСР право користування цим приміщенням, яке зберігається за особою при її тимчасовій відсутності, а відтак особа має право на приватизацію разом з членами сім'ї.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, взаємозвязку, з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним факт постійного проживання позивача ОСОБА_2 разом зі своєюдружиною ОСОБА_4 з 20.02.1985 року по день її смерті 11.12.2015 року за адресою: АДРЕСА_2, незважаючи на те, що він після 23.02.1999 року зареєстрований за іншою адресою.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що вказані особи були подружжям, тривалий час мешкали в одному помешканні, вели спільне господарство, мали спільний організований побут, спільний бюджет, піклувалися та дбали один про одного. Ці дії носили постійний та систематичний характер.

Вказаний факт підтверджується наданими суду письмовими доказами - свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть, копією паспортапозивача, довідкою УПФУ, медичною амбулаторною карткою позивача.

Факт спільного проживання позивача з дружиною з 1985 року по день її смерті у квартирі АДРЕСА_4, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. Не довіряти показанням цих свідків у суду немає підстав.

Зазначені докази є належними та допустимими, тому суд приймає їх за основу при постановленні даного рішення. Доказів, які б спростовували факт, про встановлення якого просить позивач, суду не надано.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права особи на приватизацію, пов'язане не з реєстрацією місця проживання особи у житлі, а з правом особи на житло та фактом її проживання у житловому приміщенні.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. 4, 10, 11, 13, 16 ЦК України, 258-259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) постійно і безперервно проживав з 20 лютого 1985 року у квартирі АДРЕСА_5, по день смерті дружини ОСОБА_4, яка померла 11.12.2015 року, з якою проживав однією сімєю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено судом 06.12.2018 року.

Суддя: Г.Є.Гнатик