Провадження №2/523/4898/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в поряду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ

До суду надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в якому просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2018 року.

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2. Згідно довідки про склад сім'ї № 280 від 27.09.2018р. разом з позивачкою та сином зареєстрований відповідач - ОСОБА_3, але фактично за даною адресою не проживає, що підтверджується актом про не проживання особи складеним та підписаним сусідами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, який завірений головою ОСББ «Дніпро 109».

ОСОБА_3 не цікавиться вихованням сина, однак періодично з'являється в роздратованому стані та вчиняє сварки з особистісним мотивом, погрожуючи відібрати у позивачки сина, що спричиняє негативний вплив на психіку дитини, який вимушений буди свідком сварок.

Сторони намагалась мирним шляхом врегулювати питання визначення місця проживання дитини зі позивачкою та визначити порядок спілкування дитини з батьком, однак намагання не знайшли успіху та сторони не дійшли з відповідачем згоди щодо того, з ким буде проживати син ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснила, що спір про те з ким буде проживати дитина не врегульовано, на теперішній час дитина проживає з позивачем, відповідач за професією моряк та знаходиться в рейсі. Позивач звернулась до органу опіки з питання врегулювання спору про місце проживання дитини, звідки прийшла комісія для обстеження умов проживання дитини, однак висновок не дають поки відповідач не прийде з рейсу.

Представник відповідача в судові засідання не з'являлася, повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Надавала суду заяви від 24.10.2018 року та 15.11.2018 рок про відкладення судових засідань з підстав надання часу на ознайомлення з матеріалами справи та подання відзиву. В судове засідання 23.11.2018 року представник відповідача не з'явилась, причини неявки не повідомила, заяв та клопотань не надійшло. Суд визнав причини неявки представника відповідача та відповідача неповажними та продовжив судове засідання відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України.

Представник третьої особи - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав. Письмового висновку відповідно до вимог ч.5 ст.19 СК України до суду не надійшло.

Судом встановлено:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №54 (а.с.10).

03.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.03.2018 року (а.с.11).

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі Договору дарування від 08.02.2018 року (а.с.12).

Згідно довідки про склад сім'ї № 280 від 27.09.2018р. разом з позивачем та сином зареєстрований відповідач - ОСОБА_3 (а.с.9), але відповідач за даною адресою не проживає, що підтверджується актом про не проживання особи, складений та підписаний сусідами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, який завірений головою ОСББ «Дніпро 109» (а.с.23).

Також, обставина не проживання батька з дитиною підтверджує представник відповідача в заяві про відкладення розгляду справи від 15.11.2018 року, та вказує, що відповідач фактично проживає за іншою адресою ніж зареєстроване місце проживання і на підтвердження зазначеного ним надано копію шлюбного договору (а.с.45).

Згідно характеристики наданою Одеською загальноосвітньою школою № 73 І-ІІІ ступенів ОМР Одеської області, ОСОБА_4 навчається в 1-д класі, характеризується як дисциплінований школяр. Мати постійно приділяє увагу сину, приймає участь в соціальному житті класу та школи. За час навчання дитини батько до школи не зявлявся (а.с.20).

ОСОБА_2 займає посаду консультанта по маркетингу служби забезпечення збуту фармпрепаратів структурного підрозділу у м. Одесі в СП «Оптіма-Фарм, ЛТД». Згідно наданої характеристики позивач характеризується на роботі як кваліфікований та ініціативний співробітник, у спілкуванні - доброзичлива, привітна та вічлива, шкідливих звичок за час роботи не було помічено (а.с.27).

Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до вимог ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинутина інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Вищезазначений правовий висновок про переважність найкращих інтересів дитини над інтересами батьків викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №712/10623/17.

Суворовською районною адміністрацією, як органом опіки та піклування, не надано висновку щодо розв'язання спору батьків про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, хоча законом визначено як обов'язок органу опіки та піклування надати зазначений висновок.

На адресу суду надійшло повідомлення юридичної особи, яка не є учасником справи, про відкладення розгляду питання щодо визначення місця проживання дитини до повернення батька з відрядження та надання ним необхідних документів.

Враховуючи вік дитини, та неможливість повною мірою висловити свою думку, судом, для уникнення нанесення психологічної травми малолітньому ОСОБА_4, не заслуховувалась думка дитини стосовно вирішення виниклого спору.

Суд вважає, задля найкращих інтересів дитини, враховуючи те, що відповідач не проживає з дитиною, його робота пов'язана з відрядженнями, проживання дитини з матір'ю та знаходження дитини на її утриманні, що задовольняє на теперішній час потреби дитини у фізичному, духовному та моральному розвитку, першочергове значення для дитини вирішення спору, визначити місце проживання дитини з позивачем.

Керуючись ст. ст.5,6,10, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН: НОМЕР_1) з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН: НОМЕР_2), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде складено 03.12.2018 року.

Суддя -