КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Малинникова О.Ф.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/345/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про визнання майнового права на об'єкт незавершеного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» та просила визнати за нею майнове право на трикімнатну квартиру за будівельним номером 47 на 7-му поверсі, загальною проектною площею 109.0 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, як на частку в об'єкті незавершеного будівництва згідно із договором № 2091/322-179 від 14 червня 2004 року про спільну діяльність у пайовій (дольовій) участі будівництва багатоквартирного будинку.

Позивач зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність з пайової (дольової) участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку за №2091/322-179 від 14 червня 2004 року на земельній ділянці у АДРЕСА_1. На виконання умов договору нею було внесено у повному обсязі пай у будівництво трикімнатної квартири під № 47 на 7-му поверсі у цьому будинку у сумі 527656,91 грн. Сторонами було узгоджено строк закінчення будівництва, зокрема п.3.4. договору запланований строк закінчення будівництва було визначено - ІІ квартал 2005 року.

Вважає, що нею було виконано всі умови договору і взяті зобов'язання, проте відповідач не виконував належним чином умов договору, не ввів об'єкт будівництва в експлуатацію у визначені строки, а також не надав їй необхідних документів для подальшого оформлення права власності на відповідний об'єкт нерухомості.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила вирішити вказаний спір у судовому порядку та задовольнити її позовні вимоги.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 майнові права на трикімнатну квартиру за будівельним №47 на 7-му поверсі, загальною проектною площею 109.0 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (1-а черга будівництва 4-х секційний будинок), як частку незавершеного будівництва згідно із договором № 2091/322-179 від 14 червня 2004 року про спільну діяльність у дольовій участі у фінансуванні будівництва багатоквартирного будинку на земельній ділянці у АДРЕСА_1.

У грудні 2016 року на адресу суду надійшла заява про перегляд заочного рішення від ліквідатора ТОВ фірми «Консоль ЛТД» ОСОБА_3

На обґрунтування даної заяви було зазначено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми процесуального права, а саме підсудності даної справи, оскільки господарським судом порушено провадження про банкрутство стосовно ТОВ фірма «Консоль ЛТД», то даний спір має бути розглянутий виключно господарським судом. Також суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права в частині належного повідомлення відповідача й відповідач був позбавлений можливості знати про час та місце розгляду справи й використати свої процесуальні права.

Також судом не було досліджено обставини спірних правовідносин, а саме відповідно до п.3.5 договору №2091/322-179 у випадку, якщо фірма не має можливості виділити пайовику «долю пайовика» у визначений термін закінчення будівництва, то фірма, на вимогу пайовика, пропонує йому в порядку компенсації інше рівноцінне майно, яке є в наявності на іншому об'єкті, аналогічної вартості, або грошову компенсацію у відповідності до вимог ст. 364 ГК України на основі додаткової угоди до основного договору, або учасники обумовлюють інший строк виділення «долі пайовика». Всі зміни до основного договору оформлюються додатковою угодою, яка має бути укладена в термін 10 днів з моменту настання строку виділення «долі пайовика» в натурі і розцінюється як згода пайовика на продовження терміну виконання договору до його фактичного виконання.

Представником відповідача Венською О.О. наголошується, що позивач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідача з заявою про продовження строку закінчення будівництва, а тому просила скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року та призначити розгляд даної справи в загальному порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ фірма «Консоль ЛТД» в особі адвоката Немировського Ю.В. подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просило скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Свої вимоги мотивувало тим, що дані спірні правовідносини мають розглядатись виключно в господарському суді, оскільки їм підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, судом не було дотримано вимоги щодо належного повідомлення відповідача про час, місце та дату слухання судової справи, а також пропущено позивачем строк позовної давності.

10 вересня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2, відповідно до якого зазначає, що відповідач отримував кореспонденцію від суду й звернувся до суду з пропуском строку для оскарження заочного рішення. Також позивач вважає безпідставними твердження щодо підсудності даної справи господарському суду, оскільки матеріали справи не містять тієї ухвали, на яку посилається відповідач, а саме ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2012 року й на даний час існує єдина ухвала про порушення справи про банкрутство ТОВ фірма «Консоль ЛТД», а саме ухвала Господарського суду Київської області від 12 березня 2015 року. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення - без змін.

Представник ТОВ фірма &quПр;Консоль ЛТД&q?рм; - Пєвцова О.П. підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, позивачку, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 14 червня 2004 року між сторонами було укладено Договір з пайової (дольової) участі у фінансуванні будівництва за №2091/322-179 . Вказаний договір було укладено для досягнення однієї спільної мети- будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 що відповідно до експертного звіту щодо розгляду архітектурно-планувальної частини проекту № 00-0055/1 -12/ЦБ від 23 березня 2012 року іменується «Житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 в Шевченківському районі міста Києва (1 черга будівництва, 4-секційний будинок)» та введення його в експлуатацію.

У пп. 9.9. договору (а.с.10) вказано що правовідносини регулюються за Цивільним кодексом України про договір про спільну діяльність.

Відповідно до умов договору з пайової (дольової) участі у фінансуванні будівництва за № 2091/322-179 позивач зобов'язався у якості свого внеску у спільну діяльність внести грошові кошти у встановлений договором строк та у розмір зазначеному у пп.3.1 договору, а відповідач зобов'язався власними та залученими силами, механізмами, обладнанням, а також за рахунок дольових і запозичених коштів юридичних та фізичних осіб завершити будівництво об'єкта у відповідності до проекту та вимогам ДБН з виділенням позивачу по завершенні будівництва із створеної учасниками спільної дольової власності, його долі в натурі, у вигляді трикімнатної квартири за будівельним № 47 на 7-му поверсі будинку, загальною проектною площею 109,0 кв.м, визначеною по внутрішнім розмірам приміщень за адресою об'єкту незавершеного будівництва «Житлово-громадський комплекс № АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва (1-а черга будівництва 4-х секційний будинок) як частку незавершеного будівництва згідно із договором № 2091/322-179 від 14 червня 2004 року про спільну діяльність у дольовій участі у фінансуванні будівництва багатоквартирного будинку на земельній ділянці у м. Києві, АДРЕСА_1-а.

Судом встановлено, що свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, шляхом внесення грошових коштів відповідно до п. 3.1. договору, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру Серія 01 БМ № 214470 від 30 червня 2004 року про внесення 527656,91 грн., прийнятих від ОСОБА_2 за договором 2091/322-179 від 14 червня 2004 року (а.с.11), а також підтверджено довідкою відповідача від 09 квітня 2012 р. №1211/8, про те, що позивачем, згідно з умовами договору проведена повна оплата паю в розмірі 527656,91 грн. (а.с.12)

Із долученої за клопотанням позивача відповіді ТОВ Фірма «Консоль» на її звернення вбачається, що відповідач відмовив позивачці у визнанні майнових прав, посилаючись на те, що ТОВ «Фірма Консоль ЛТД» не визнає майнові права позивача на трикімнатної квартири за будівельним № 47 на 7-му поверсі будинку, загальною проектною площею 109,0 кв.м, визначеною по внутрішнім розмірам приміщень за адресою об'єкту незавершеного будівництва «Житлово-громадський комплекс № АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва (1-а черга будівництва 4-х секційний будинок)», посилаючись на зміну керівництва, з яким укладено договір позивачкою. Водночас відповідач визнає, що недотримання строку введення в експлуатацію багатоквартирного будинку на АДРЕСА_1 у м. Києві є порушенням умов договору про спільну діяльність і є порушенням прав позивача на отримання результатів спільної діяльності у строки і у обсягах, визначених договором про спільну діяльність.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не виконуються належним чином взяті на себе зобов'язання, будинок по АДРЕСА_1-а в м. Києві не введено в експлуатацію на день розгляду справи, позивачці належать майнові права на трикімнатну квартиру за будівельним № 47 на 7-му поверсі будинку, загальною проектною площею 109,0 кв.м, визначеною по внутрішнім розмірам приміщень за адресою об'єкту незавершеного будівництва «Житлово-громадський комплекс АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва (1-а черга будівництва 4-х секційний будинок)», як частки незавершеного будівництва, до завершення будівництва зазначеного об'єкту нерухомого майна та прийняття в експлуатацію об'єкту будівництва, а тому задовольнив позов.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суд першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей, а також майнові права та обов'язки (стаття 190 ЦК України).

Майнове право, що є предметом договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як &quпр;право очікування&qu М;, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

За змістом ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Як убачається з матеріалів справи, 23 березня 2012 року Державним підприємством «Укрдержбудекспертиза» затверджено експертний звіт щодо розгляду архітектурно-планувальної частини проекту «Житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 в Шевченківському районі м. Києва (І черга будівництва, 4-секційний будинок)&q?му;, згідно якого замовником об'єкта є ТОВ &q?ці;Гіпек&q?ин; (а.с.13).

Частиною 3 ст. 16 Закону України &quze;Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень&q?ав; передбачено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до п. п. 7 і 8 п. 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, у разі коли завершення будівництвом об'єкта містобудування та державна реєстрація прав на такий об'єкт за особами, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об'єкта будівництва, здійснюється після 1 січня 2013 року, особа, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовник будівництва), після прийняття такого об'єкта в експлуатацію подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт до проведення реконструкції (у разі проведення реконструкції об'єкта нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна його адреса не змінилася); затверджений такою особою перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об'єкта будівництва.

Документи, подані особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), після виготовлення електронних копій шляхом сканування та розміщення у Державному реєстрі прав, повертаються такій особі.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 3 Закону України &qusi;Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні&q?на; майновими правами визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).

Тобто, моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Виконання грошових зобов'язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об'єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 2 жовтня 2013 року № 6-98цс13 та від 25 вересня 2013 року № 6-85цс13).

Установивши, що позивач виконала свої грошові зобов'язання за договором пайової участі у фінансуванні будівництва багатоквартирного житлового будинку №2091/322-179 від 14 червня 2004 року, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва (стовідсоткову передоплату), тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 виконала умови вказаного договору укладеного між нею та відповідачем в повному обсязі. При цьому суд виходив з того, що невизнання відповідачем майнових прав позивача на спірне нерухоме майно, порушує права позивача.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Колегія суддів також враховує, що захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді 12 листопада 2014 року справи № 6-129цс14. При цьому зазначено, що рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права.

Обраний позивачкою спосіб захисту свого права наведеному правовому висновку не суперечить.

Крім того із матеріалів справи вбачається, що станом на час апеляційного перегляду позивачка у справі- ОСОБА_2. фактично реалізувала своє право на набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом отримання свідоцтва про право власності від 23 березня 2015 року ( а.с. 210).

Таким чином, в даному випадку, ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, обрала для себе такий, на її думку ефективний, спосіб захисту порушених прав, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом вона не може захистити свої права, а тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі щодо недотримання правил підсудності справи є безпідставними, оскільки не узгоджуються з вимогами Закону України &q?ст;Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом&q?вл;. Зокрема, ТОВ фірма &q?ор;Консоль ЛТД&q?ня; визнано банкрутом 4 серпня 2016 року, тобто, після ухвалення оскаржуваного рішення.

Посилання про наявність спірних майнових правовідносин між позивачем та ТОВ фірма &q?ть;Консоль ЛТД&q?ви; є необґрунтованими, оскільки позивач повністю виконала зобов'язання по договору інвестування, що спростовуються наявними в матеріалах справи копією довідки ТОВ &q?ро;Консоль ЛТД&q?ни; від 09 квітня 2012 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 214470 від 14 червня 2004 року (а.с. 11,12).

Твердження апеляційної скарги на те, що позивачем не доведено жодних фактів, що підтверджують порушення прав позивача відповідачем не заслуговують на увагу суду, оскільки із листа №055 від 15 жовтня 2013 року направленого ТОВ фірми «Консоль ЛТД» слідує, що відповідач не визнає прав позивачки на спірне майно мотивуючи це тим, що договір №2091/322-179 від 14 червня 2004 року був укладений попереднім керівництвом ТОВ. ( а.с. 22)

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи з урахуванням вищенаведеного не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови складено 29 листопада 2018 року

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв