Справа № 740/1919/18
Провадження № 2/740/1096/18
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2018 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої -судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Кононяко С.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 40000 грн. заборгованості за договором позики від 31.03.2015, 3500,00 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобовязання, 12640,00 грн. інфляційні збитки, а також 61000 грн. заборгованість за договором позики від 04.05.2015, 5032,50 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобовязання, 18300,00 грн. інфляційні збитки та судові витрати в сумі 1404,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31 березня 2015 року він надав позику ОСОБА_2 в сумі 40 000,00 грн. зі строком повернення до 30 квітня 2015 року, про що відповідач власноручно написала розписку.

04 травня 2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 61 000, 00 грн. і від імені ОСОБА_2 була складена розписка про отримання від нього вказаної суми грошей, яку відповідач зобовязувалася повернути на протязі двох місяців - до 04.07.2015 року, однак відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе обовязки та не повертає борг.

Ухвалою суду від 18 травня 2018 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву відповідно до ст. 278 ч.1 ЦПК України, але вона у встановлений судом строк відзив не подала, що згідно ч.2 ст.191 ЦПК України є підставою для вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Згідно ст. 279 ч.5 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримала 19 травня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення матеріалів рекомендованим листом, але в установлений судом п»ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали не подала заяву із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов, що згідно ч.5 ст.279 ЦПК України є підставою для вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідач не подав відзив, суд відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК розглянув справу на підставі наявних у ній доказів з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висковку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 31 березня 2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти і остання склала розписку, з якої вбачається, що вона зобов*язалася повернути 40000,00 грн. у місячний термін, тобто до 30 квітня 2015 року (а.с.7).

04 травня 2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти і остання склала розписку, з якої вбачається, що вона зобов*язалася повернути 61 000,00 грн. у двох місячний термін, тобто до 04 липня 2015 року (а.с.7).

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобовязання чи зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До спірних правовідносин суд застосовує постанову Верховного суду України від 02 вересня 2015 року, відповідно до якої у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, відповідно до ст.625 УК України; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами відповідно до ст.1048 ЦК України.

У постанові від 15.11.2010 року № 3-11гс10 Верховний Суд України зазначив, що аналіз ст. 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов*язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що за договором позики від 31.03.2015 сума інфляційних втрат становить 12640,00 грн., три проценти річних 3500,00 грн., за період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2018 року. За договором позики від 04.05.2015 року сума інфляційних втрат становить 18300,00 грн., три проценти річних 5032,50 грн., за період з 01 серпня 2015 року по 01 квітня 2018 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідач, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав, наявність боргових зобов"язань перед позивачем не спростував, як і наданого ним розрахунку.

В свою чергу надані позивачем докази відповідно до ст.ст.76-78 ЦПК України є належними і допустимими.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з розміру вимог, які підлягають задоволенню, суд вважає необхідним стягнення з відповідача 1404,73 грн. судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст.15,16, 526, ч.2 ст.625,1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: Київська область, м.Бровари, пр.Поштовий, буд.12 , 40000 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики від 31.03.2015 року, 12640 грн. 00 коп. інфляційних втрат, три проценти річних 3500 грн. 00 коп., за період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2018 року, та 61 000,00 грн. заборгованості за договором позики від 04.05.2015 року, 18300 грн. 00 коп. інфляційних втрат, три проценти річних 5032 грн. 50 коп., за період з 01 серпня 2015 року по 01 квітня 2018 року, 1404,73 грн. судового збору, а всього стягнути 141877 (сто сорок одна тисяча вісімсот сімдесят сім) грн. 23 коп.

Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.