ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2729/18 Справа № 204/4531/18 Суддя у 1-й інстанції - Тітова І.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року вказану позовну заяву визнано неподаною.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції не врахував, що він, як споживач, звільнений від сплати судового збору.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу банк та треті особи не скористалися.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що згідно з частиною 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, суд інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд виходив з того, що ним не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, не усунуто недоліки у ній, а саме - не сплачено судовий збір або не надано доказів звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до положень ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2018 року позовна заява Накалюжного О.В. була залишена без руху, позивачу було надано строк для усунення недоліків шляхом зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження відповідності копій письмових доказів оригіналам, які заходиться у нього, зазначивши дату такого засвідчення та зазначення, яке саме право позивача, як споживача товарів, робіт або послуг, передбачене Закону України «Про захист прав споживачів зазначено», порушене, та зазначення у прохальній частині яку саме форму захисту прав споживача, передбачену Закону України «Про захист прав споживачів», він просить застосувати суд або надання суду документу про сплату судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у сумі 704грн.80коп., або доказів на підтвердження звільнення від сплати судового збору.

Зазначена ухвала суду була отримана особисто позивачем 11 липня 2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

12 липня 2018 року представником позивача було подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Однак, недоліки позовної заяви, які були зазначені в ухвалі суду від 26 червня 2018 року, не були усунені повністю. Позивачем не було надано суду документу про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у сумі 704грн.80коп. або доказів на підтвердження звільнення від його сплати. У зв"язку з чим, позовна заява ОСОБА_1 визнана неподаною та повернута позивачу.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивач посилався на те, що він, як споживач, звільнений від сплати судового збору на підставі ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Колегія суддів вважає таке посилання неправильним з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Статтею 87 ЗУ "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до положень статті 90 ЗУ "Про нотаріат", стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Наведені положення законів свідчать про те, що правовідносини, які витікають з виконавчого напису нотаріуса, не підпадають під дію ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки стосуються питання стягнення заборгованості за договором кредиту. Тобто, у даному випадку позивач не є споживачем фінансових послуг банку. Тому посилання ОСОБА_1 на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст.22 ЗУ "Про захист прав споживачів" є помилковим.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, тому вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що при зверненні з апеляційною скаргою на ухвалу суду позивачем не було сплачено судовий збір, у зв"язку з чим, на підставі ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з позивача у сумі 352,40 грн. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 352,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко