_______ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
Номер провадження 22-ц/819/179/18 Доповідач Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Базіль Л.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25.04.2018 року у складі судді Дорошинської В.Е. у справі №766/19465/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

09.11.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору про спільну діяльність недійсним.

Позивачка зазначала, що 20 квітня 2008 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір №1 про спільну діяльність (простого товариства). Відповідно до умов цього договору учасники за цим договором (ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) зобов'язалися спільно діяти з метою придбання житлового будинку та господарських будівель, разом з земельною ділянкою площею 0,2421 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також спільно діяти в проведенні ремонтних робіт, оплаті комунальних послуг, інших обов'язкових платежів для утримання і обслуговування придбаного спільного майна та здійснення спільного використання придбаного майна, отримання і погашення кредиту, згідно кредитного договору. При цьому придбання зазначеного майна здійснюється позивачкою (ОСОБА_4.) на своє ім'я, яка зобов'язалася після погашення кредиту здійснити переоформлення права власності ОСОБА_5 на 50% зазначеного майна. ОСОБА_5 в свою чергу відповідно до умов договору взяла на себе зобов'язання виступити поручителем позивачки при отриманні нею кредиту та спільно з нею здійснювати погашення кредиту, здійснити вклад в порядку і розмірах, встановлених договором.

Посилаючись на те, що договір не містить істотної умови, а саме в договорі не зазначено види та обсяг внесків кожної із сторін, ОСОБА_4 просила визнати договір №1 про спільну діяльність від 20.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Висновок міського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що спірний договір є неукладеним, а тому не може бути визнаний недійсним.

В липні 2018 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на зазначене судове рішення та просила поновити строк на його оскарження.

Зазначала, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2011 року її позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на її користь 1420056,10 грн боргу за договором позики, рішення набуло чинності, проте до цього часу не виконане, за матеріалами виконавчого провадження у ОСОБА_5 відсутнє майно та кошти, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості за рішенням суду. Вважає, що визнання договору про спільну діяльність недійсним (визнання його неукладеним) є способом ухилення від оформлення права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 Вважає, що суд першої інстанції не залучивши її до участі у справі вирішив питання про її права та обов'язки, оскільки позбавлення ОСОБА_5 можливості оформити 50% майна на своє ім'я унеможливить виконання судового рішення про стягнення з відповідачки на її користь боргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду, відмовивши в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Також вказує на порушення судом вимог щодо виключної підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження в справі за її апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав з підстав в ній викладених, просив скаргу задовольнити.

Представник ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_7, доводів апеляційної скарги не визнала, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не брала участі у справі, про її права та обов'язки суд першої інстанції питання не вирішував, просила відхилити апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_8, в останнє судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_6, представника позивача, адвоката ОСОБА_7, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України з основних засад судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень в апеляційній та касаційній інстанції. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункт 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи з аналізу цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-885 цс15 та від 17 лютого 2016 у справі №6-76 цс16.

У зазначеній справі, матеріалами справи підтверджено, що 20 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір №1 про спільну діяльність (простого товариства).

Відповідно до п.1.2 цього договору його учасники (ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) зобов'язуються спільно діяти з метою придбання житлового будинку та господарських будівель, разом з земельною ділянкою, площею 0,2421 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, а також спільно діяти в проведенні ремонтних робіт, оплаті комунальних послуг, інших обов'язкових платежів для утримання і обслуговування придбаного спільного майна та здійснення спільного використання придбаного майна, отримання і погашення кредиту, згідно кредитного договору. При цьому придбання зазначеного майна здійснюється ОСОБА_4 на своє ім'я.

Відповідно до п. 3 договору, після погашення кредиту учасник -1 (ОСОБА_4.) зобов'язується здійснити переоформлення права власності учаснику -2 (ОСОБА_5.) на 50% майна зазначеного у п.1.2 договору.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2011 року з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу в розмірі 1420056,10 грн, на виконання зазначеного рішення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, ОСОБА_11 винесено 11.05.2011 року постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №264036-40). Рішення суду не виконано. Зазначені обставини визнаються учасниками справи, що є підставою звільнення від доказування.

За таких обставин позбавлення ОСОБА_5 права на отримання 50% нерухомого майна за спірним договором про спільну діяльність від 20.04.2008 року, шляхом визнання вказаного договору недійсним (неукладеним) унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми боргу, внаслідок чого остання має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 має право в порядку визначеному ст.352 ЦПК України на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення було порушено вимоги ст. 30 ЦПК ( в редакції, що діяла на час ухвалення рішення), та в порушення ч.1 ст.114 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час подачі позову), а саме справу розглянуто з порушенням правил підсудності.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст. 108 - 114 ЦПК) та ст.ст.27-30 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Аналогічні положення містилися в ч.1 ст.114 ЦПК України (в редакції, що діяла на час подання позову).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Із змісту оспорюваного правочину вбачається, що ОСОБА_5 за певних умов має право на 50% нерухомого майна, яке розташоване за адресою:Херсонська область, Голопристанський район, селище Залізний Порт.

У зв'язку з викладеним та враховуючи положення ч.1 ст. 114 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) даний позов повинен був бути пред'явлений, за місцезнаходженням нерухомого майна - Голопристанський районний суд Херсонської області.

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної підсудності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення, у зв'язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) та направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю - за місцезнаходженням нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України) до Голопристанського районного суду Херсонської області.

Керуючись ст.ст. 30, 352, 367, 374, 378 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25.04.2018 року скасувати, справу направити на розгляд за встановленою законом виключною підсудністю до Голопристанського районного суду Херсонської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Пузанова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено і підписано 03 грудня 2018 року

Головуючий Л.В. Базіль