Справа № 573/1995/18
Номер провадження 2/573/644/18
РІШЕННЯ

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами у порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04 квітня 2011 року помер ОСОБА_3. За життя останній склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. 1 Травня, 34, у с. Павлівки Білопільського району Сумської області. Вказує, що своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У той же час у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище домоволодіння їй відмовлено у звязку з тим, що за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на нього. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 04 квітня 2011 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. 1 Травня, 34.

Ухвалою від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 23-24).

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася. Представник останньої за довіреністю ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 74).

Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не зявився. В. о. сільського голови ОСОБА_6 надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника, з позовом згодні (а. с. 32).

Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 35).

У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами.

Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223, ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 04 квітня 2011 року в с. Павлівка Білопільського району Сумської області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №168409 (а. с. 5).

До складу спадщини, яка відкрилася після смерті останнього, ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. 1 Травня, 34, який за даними погосподарського обліку Павлівської сільської ради побудований ОСОБА_4 у 1975 році (а. с. 13, 17-19).

Рішенням 13 сесії 27 скликання Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 27 липня 1993 року у приватне користування ОСОБА_4 передані земельні ділянки за вказаною вище адресою, зокрема, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибні ділянки) площею 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га (а. с. 12).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Павлівської сільської ради 04 серпня 2003 року, зареєстрований у реєстрі за №278, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 позивачу у справі (а. с. 6).

За інформацією Павлівської сільської ради ОСОБА_4 на день смерті 04 квітня 2011 року проживав та був зареєстрований один у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті спадщину фактично прийняла ОСОБА_1, яка здійснила поховання спадкодавця та зберігала документи на спадкове майно. Заповіт від імені ОСОБА_4, посвідчений Павлівською сільською радою 04 серпня 2003 року, не змінювався та не відмінявся. Номер заповіту у Спадковому реєстрі 56756759 (а. с. 14).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 заведено спадкову справу після померлого 04 квітня 2011 року ОСОБА_4 №1/2015, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №56993084. Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 9-10, 36-73).

Таким чином, позивач у порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України, прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, є єдиним спадкоємцем останнього та набув право на спадщину з моменту її відкриття.

За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 20 серпня 2018 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. 1 Травня, 34, за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано. Забудовником є ОСОБА_4 (а. с. 14).

Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 22 жовтня 2018 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 15-16).

Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 вказаної норми Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_3, який помер 04 квітня 2011 року, набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. 1 Травня, 34, у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. В той же час нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а. с. 11).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, ст. ст. 4, 5, 12-13, 76-78, 81, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії МА №681799, виданий Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 24 квітня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_3 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, , юридична адреса: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. Хілкова, 25 третя особа: приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу ОСОБА_2, юридична адреса: Сумська область, м. Білопілля, вул. Торгова Площа, буд. 4/1 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 04 квітня 2011 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. 1 Травня, 34.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом зазначеного строку до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: