Ухвала

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 754/6426/15-ц

провадження № 61-17214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г. та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у складі судді

Бабко В. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 22 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № LVН9GІ, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 353 500,00 грн зі сплатою 15 % річних із кінцевим терміном повернення до 22 жовтня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира загальною площею 35,40 кв. м, житловою площею 18,70 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві приватної власності. Заставна вартість предмета іпотеки становить 479 047,00 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, кошти не повернув, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у сумі 748 505,77 грн, яка складається із: 349 101,34 грн - заборгованість за кредитом; 305 273,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 26 085,45 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 68 045,98 грн - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «ПриватБанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві приватної власності, а також виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач, звернувшись у травні 2009 року в суд із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив строк виконання основного зобов'язання, однак повторно в суд із позовом звернувся лише в квітні 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування якого просив ОСОБА_4 під час розгляду справи.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 жовтня 2007 року № LVH9GI, яка станом на 16 квітня 2015 року становить 490 570,73 грн та складається із: заборгованості за кредитом, у сумі 316 354,81 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом, у сумі 148 130,47 грн та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, у сумі 26 085,45 грн, звернуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 35,40 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, із отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом проведення виконавчих дій згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 періодично сплачував платежі за кредитним договором і останній ним здійснено 16 березня 2012 року, а з позовом до суду позивач звернувся 27 квітня 2015 року, що свідчить про визнання ним факту продовження дії кредитного договору згідно з його умовами до 22 жовтня 2027 року, а тому до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту та відсотками у межах трьохрічного строку позовної давності та заборгованість за пенею у межах річної давності. Відмовляючи у стягненні штрафу суд апеляційної інстанції виходив із того, що стягнення штрафу та пені є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їхнє застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням статті 61 Конституції України. Відмовляючи у задоволенні позову про виселення, суд зазначив про те, що відсутні підстави для виселення мешканців із іпотечного майна, оскільки таке майно придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою, а тому виселення із житлового будинку, наданого в іпотеку у зв'язку із звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе без надання іншого постійного житла.

У травні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2015 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач із 26 травня 2009 року знав про порушення своїх прав, однак до суду в межах строку позовної давності не звертався та заяву про її поновлення не подавав, що є підставою для відмови у задоволенні позову згідно із частиною четвертою статті 267, статті 267 ЦК України, про застосування якого просив відповідач.

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 зареєстрований за іншою адресою ніж предмет іпотеки, а отже, у нього наявне інше майно для проживання. Крім того, позивачем надавався строк для звільнення іпотечного майна, проте такі вимоги залишені без задоволення, що порушує законі права та інтереси кредитора. Також суди не з'ясували до чиєї компетенції належить право надавати житло у разі виселення відповідача із іпотечного майна, враховуючи, що за положеннями статті 109 ЖК України на суд покладається обов'язок визначити та зазначити у рішенні інше постійне жиле приміщення, яке має бути надане відповідачам.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2016 року відкриті касаційні провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року та касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва

від 26 квітня 2016 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик