ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року

м.Суми

Справа №583/310/18

Провадження № 22-ц/788/1049/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Охтирського районного суду Сумської області в складі судді Ярошенко Т.О. від 12 квітня 2018 року, ухвалене в м. Охтирка, дата складення повного судового рішення - 12 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) предявило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 02 жовтня 2015 року сторони у справі уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 грн.

Унаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань за договором станом на 15 листопада 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 22748 грн 44 коп., яка складається із: 4935 грн 87 коп. заборгованості за кредитом; 3547 грн 80 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 12705 грн 32 коп. пені; 500 грн (фіксована частина) і 1059 грн 45 коп. (процентна складова) штрафу.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2018 року позов задоволений частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2015 року у розмірі 6257 грн 93 коп., з яких: 4935 грн 87 коп. тіло кредиту, 1322 грн 06 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, - яка виникла станом на 15 листопада 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. Підстави для стягнення решти відсотків, пені; штрафу (відсоткова складова і фіксована складова) відсутні, оскільки ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

У травні 2018 року ПриватБанк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості з решти процентів, пені, штрафу, і задовольнити ці позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру заборгованості суд не урахував факт укладення сторонами договору-приєднання, складовою якого є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, якими визначені істотні умови надання кредиту, у тому числі відсоткова ставка процентів за користування коштами, умови нарахування неустойки у випадку прострочення зобовязання. При цьому умовами укладеного між сторонами договору нарахування відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ не передбачено. Суд також не дав оцінки тій обставині, що боржник отримав кредитні кошти, користувався ними.

ОСОБА_1 письмовий відзив на апеляційну скаргу не подала.

У судовому засіданні представник ПриватБанку ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно з частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої, шостої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 02 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг.

Інших умов договору сторони не підписували.

На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 15 листопада 2017 року дорівнює 22748 грн 44 коп. і складається з 4935 грн 87 коп. заборгованості за кредитом; 3547 грн 80 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 12705 грн 32 коп. заборгованості за пенею; 500 грн (фіксована частина) і 1059 грн 45 коп. (процентна складова) штрафу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд попередньої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 грошового зобовязання за кредитним договором, у звязку з цим станом на 15 листопада 2017 року утворилась заборгованість у сумі 6257 грн 93 коп., яка складається із 4935 грн 87 коп. заборгованості за тілом кредиту, 1322 грн 06 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, розмір якої визначений на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом, пені, штрафу; суд мотивував висновок тим, що Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилався позивач, не підписані позичальником і не містять умов щодо розміру процентів за користування кредитом, пені, штрафу; а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами у справі кредитного договору.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, слід зробити висновок про те, що розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ у разі, якщо договором не встановлений їх розмір.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували.

При цьому, частково задовольняючи позов, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом у розмірі.

Разом з тим, не можна визнати правильним висновок суду про стягнення з відповідача на користь ПриватБанку процентів за користування кредитом у розмірі 1322 грн 06 коп., визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

Суд правильно встановив, що 02 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк і ОСОБА_1 був укладений договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), який складається з анкети-заяви останнього, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього договору ПриватБанк надав боржнику кредитні кошти (ас. 8).

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору і досягнення згоди щодо усіх істотних умов позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT; «Універсальна GOLD», - якими для кожного типу кредитної картки передбачені різні базові процентні ставки в місяць (ас. 9).

Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник ознайомлена з умовами кредитування, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування отримала, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем отримана кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Як видно з наданого позивачем розрахунку, відповідач користувалася кредитними коштами, здійснювала платежі у рахунок погашення, тобто вчиняла дії, що свідчать про її згоду з умовами кредитного договору, у тому числі з розміром процентної ставки.

Проте суд першої інстанції повно і всебічно не з'ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості; не урахував, що на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надала належних, достатніх доказів, які б спростували обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Отже, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про необізнаність позичальника про умови кредитування, зокрема, щодо розміру процентної ставки.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за процентами у розмірі, визначеному ПриватБанком, а саме 3547 грн 80 коп., який не спростований відповідачем.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені, штрафу (фіксованої частини та процентної складової), суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Отже, кредитним договором передбачена подвійна юридична відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін стягує з боржника штраф 1559 грн 45 коп., який складається з фіксованої частини 500 грн та процентної складової 1059 грн 45 коп.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права.

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафу з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в цій частині з ухваленням нового рішення, яким задовольнити ці вимоги, стягнувши з ОСОБА_1 3547 грн 80 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом і 1559 грн 45 коп. штрафу. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат, понесених позивачем у звязку з розглядом справи в суді першої інстанції, з 493 грн 36 коп. на 777 грн 90 коп.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (чч. 1, 6 ст. 141 ЦПК), у звязку з цим стягує з відповідача на користь ПриватБанку судовий збір 757 грн 81 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2018 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та штрафу скасувати і задовольнити ці вимоги частково.

Викласти абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання (перебування) невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (1Д, вул. Грушевського, м. Київ, 01001; ) заборгованість за кредитним договором 10043 (десять тисяч сорок три) грн 12 коп., яка складається із: 4935 грн 87 коп. заборгованості за кредитом, 3547 грн 80 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 1559 грн 45 коп. штрафу».

Рішення в частині розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, змінити з 493 грн 36 коп. на 777 грн 90 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання (перебування) невідоме; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (1Д, вул. Грушевського, м. Київ, 01001; ) судові витрати 757 грн 81 коп., понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_3

Дата складення повного судового рішення 26 червня 2018 року

ОСОБА_4Біляєва