Провадження номер 2/741/354/18
Єдиний унікальний номер 741/457/18
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 подала до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку № 34 по вул. Миколаївська в с. Сулак Носівського району Чернігівської області. У будинку, крім позивача, зареєстровані також її син ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_3. У січні 2016 року ОСОБА_3 забрала всі свої речі та переїхала на постійне місце проживання до м. Києва, але з реєстрації місця проживання в будинку позивача не знялася. Позивач не спілкується з відповідачем, місце її перебування невідоме, а тому вирішення питання в позасудовому порядку неможливе. Позивач має намір оформити субсидію, а також у подальшому розпоряджатися належним їй будинком на власний розсуд, а тому просила судовим рішенням визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що відповідач з січня 2016 року не проживає за місцем реєстрації, місце її проживання позивачеві не відоме, вони зовсім не спілкуються.

У судове засідання відповідач не зявилася.

Суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 дала показання, що вона працює соціальним працівником та здійснює догляд за ОСОБА_2, займається оформленням її субсидії, часто буває в будинку останньої. Свідку достовірно відомо, що з січня 2016 року ОСОБА_3 не проживає в будинку по вул. Миколаївська, 34, у с. Сулак Носівського району, не зявляться за місцем своєї реєстрації.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 дав показання, він є сусідом позивача. Свідку достовірно відомо, що з січня 2016 року ОСОБА_3 не проживає в будинку по вул. Миколаївська, 34, у с. Сулак Носівського району, не зявляться за місцем своєї реєстрації..

Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВТ № 806290 від 26 липня 2016 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 34 по вул. Миколаївська в с. Сулак Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а. с. 7).

Із довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 379/1 від 21 березня 2018 року вбачається, що зареєстрованими в будинку по вул. Миколаївська, 34, с. Сулак Носівського району Чернігівської області, крім позивача, значаться син ОСОБА_4 та невістка ОСОБА_3, 1968 р. н. (а. с. 10).

У судовому встановлено, що відповідач не проживає в будинку за місцем своєї реєстрації з січня 2016 року, тобто більше двох років, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, допитаних у судовому засіданні.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Оскільки відповідний строк встановлений житловим законодавством, а саме: ч. 1 ст. 71 ЖК України, то відсутність особи протягом шести місяців є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки відповідач з січня 2016 року, тобто більше двох років, не проживає за місцем своєї реєстрації, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, то судові витрати, які складаються із судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71-72 ЖК України, ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 141, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Миколаївська, 34, с. Сулак Носівського району Чернігівської області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий