"28" листопада 2018 р.
Ленінський районний суд м.Харків
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2018р. Справа №642/841/18 Провадження №2/642/781/18
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;

За участі позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4;

розглянув у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення позики, -

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст..1046, 1048, 1049 ЦК України, заявляє позовні вимоги, а саме: Стягнути з відповідача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН- НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, взяту позику у сумі 563 долара США, що за офіційним курсом НБУ долара США по відношенню до гривні станом на 26.02.2018 року (2698.8658 грн. за 100 доларів) вказана сума становить 15194,61 грн.

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, відповідач ОСОБА_4 28.02.2015 року особисто власноручно надала розписку, отримала нібито для оформлення накопичувального депозиту «multi-cash-plus.com» кошти у сумі 563 долара США, що за офіційним курсом НБУ долару США по відношенню до гривні станом на28.02.2015 року становило 15630,01грн.

Розписка, копія якої надана у якості доказу, була написана на мою вимогу відповідачем ОСОБА_4. Остання запропонувала мені нібито покласти гроші на депозит під хороші відсотки, які на той час були відповідно до акції підвищені, ніж раніше.

ОСОБА_4, у розмові зі мною повідомила, що нібито є офіційним представником по м. Харкову іноземної компанії «Internet Business Partnerl Project», яка розташована за адресою: «Avenida Cincuentenario Edificio Coco Bay Seite 11, Panama City. Republik of Panama» (надалі компанія), її Українського представництва, яке знаходиться по вул. Фрунзе 4 у м.Дніпро.

При позивачі ОСОБА_4 заповнила, а позивач підписав наданий нею ксерокопійний депозитно-накопичувальний договір від 28.02.2015 року та у такому ж виконанні анкету «Клієнта компанії». На них малася синього кольору печатка із зазначенням фонду «multi-саsh-plus»/

ОСОБА_4 взяла аркуш паперу та привела розрахунки згідно до якого мінімальна сума вкладу мала становити 501 долар США. Позивач погодився із пропозицією ОСОБА_4

Жодних перерахувань у вигляді відсотків за передані мню гроші так і не надійшло, про що свідчить додана до позову відповідна роздруківка коштів на моє ім'я в ПАТ КБ Приватбанк.

До теперішнього часу ОСОБА_4 взяті мне кошти у сумі 563 долара США так і не повернула. Тому позивач заявляє про повернення кредиту.

Відповідачка в наданому відзиву вказала: В позовній заяві від свого імені ОСОБА_3 вказує на отримання відповідачкою від нього під розписку грошових коштів в сумі 563 долара США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.02.2015 року становило 15630,01 грн., для оформлення накопичувального депозиту «multi-cash-plus.com», які відповідачка повинна повернути, на його думку, у зв'язку з невиконанням з її боку зобов'язання.

Позовні вимоги ОСОБА_3 не визнає в повному обсязі, вважаю їх незаконними та необґрунтованими, викладені ним обставини частково не відповідають дійсності.

28.02.2015 року ОСОБА_3 були передані відповідачки грошові кошти в сумі 563 долара США.

Між відповідачкою, ОСОБА_4, та іноземною компанією «Internet Business Partner Project» (Панама) були укладені депозитно-накопичувальні договори від 12.01.2015 року, 30.01.2015року, 15.02.2015 року, відповідно до п.п.1,2 яких компанія приймає грошові кошти, розташовує їх на депозитному рахунку, а відповідачка отримаю кожен місяць відсотки та грошову суму у повному обсязі після закінчення дії договору.

В договорі зазначено, що Українське представництво вказаної іноземної компанії знаходиться в м.Дніпропетровську по вул.Фрунзе,б.4.

Відповідачка не є та ніколи не була офіційним представником вказаної вище іноземної компанії, а тільки допомагала декільком своїм знайомим в оформленні договору з компанією, бо сама вже мала такий досвід. Будь-якої винагороди від компанії «Internet Business Partner Project» вона ніколи не отримувала.

Позивач попросив відповідачку покласти грошові кошти на рахунок компанії, на що вона погодилася. На прохання позивача я написала розписку про отримання грошей для оформлення в компанії депозиту «multi- cash-plus.com», бо не вбачала в своїх діях будь-яких порушень та не мала наміру направити вказані гроші за іншим призначенням.

Я не переконувала позивача укладати договір з компанією, не надавала ніяких пропозицій, як зазначено у позові від імені ОСОБА_3, а тільки поділилася інформацією та виконала прохання позивача.

У подальшому обіцянка з мого боку була виконана, бо мною були передані взяті у позивача кошти через представника до іноземної компанії, що було зафіксовано у електронному кабінеті вкладника.

У своїй позовній заяві ОСОБА_3 посилається на статті 509, 1046, 1049 ЦК України, вказує на невиконання з мого боку зобов'язання та просить стягнути з мене взяту «позику».

Як вбачається зі ст.509 ЦК України, на яку посилається позивач, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В статті 11 ЦК передбачений перелік підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, серед яких тих, які охоплюють наші з позивачем відносини, не вбачається,

Я не мала з позивачем будь-яких договірних відносин, не укладала ніяких договорів та угод, в тому числі договору позики.

Відповідно до ч. 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона

(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У ч. 2 статті 1047 ЦК України зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, за договором позики позичальник отримає гроші собі у власність, які зобов'язується повернути позикодавцю, що повністю відсутнє у наших з позивачем відносинах.

Розписка про отримання грошей для оформлення в компанії депозиту «multi-cash- plus.com» від 28.02.2015 року, яка відповідачкою була надана позивачу, ніяким чином не підтверджує наявності договору позики, бо гроші були отримані відповідачкою не для своїх потреб, не в борг та відсутнє з мого боку зобов'язання повернути кошти з вказівкою на конкретний строк та порядок повернення.

Тому відповідачка вимагає відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до мене, ОСОБА_4, про повернення коштів по справі № 642/841/18 у повному обсязі.

Позивач в наданих запереченнях вказав: Ознайомившись із відзивом відповідача він вважає, що він до уваги суду не може бути взятий так, як носить характер безпідставного затягування розгляду справи, бажання відповідача ОСОБА_4 будь-яким способом ухилитися від дотримання вимог чинного законодавства України та уникнути виконання взятих на себе цивільно-правових зобов'язань.

Так відповідач v своєму відзиві зазначила, що нібито, між нею та іноземною компанією «Internet Business Partner Project» (Панама) були укладені депозитно-накопичувальні договори від 12.01.2015 року. 30.01.2015 року. 15.02.2015 року, відповідно до п.п.1.2 яких компанія приймає грошові кошти, розташовує їх на депозитному рахунку, а вона отримувала кожен місяць відсотки та грошову суму у повному обсязі після закінчення дії договору.

ОСОБА_4, отримуючи від позивача у позику кошти, надала позивачу у якості безумовного виконання своїх боргових зобов'язань вочевидь ксерокопію депозитно-накопичувального договору від 28.02.2015 року та у такому ж виконанні анкету «Клієнта компанії», на яких директором українського представництва значилась якась «ОСОБА_5.». При цьому, у цих паперах не було жодної згадки як про неї самої, так і про зазначеного нею нібито представника компанії ОСОБА_6.

Позивач мав справу особисто з ОСОБА_4, вона у позивача брала кошти, тому наполіг на написані позивачу розписки про отримання нею коштів.

Позивач на позові наполягав. У вільних поясненнях наданих суду вказав обставини викладені в мотивуванні позову та запереченнях.

Відповідачка позовні вимоги не визнала в пояснені вказала, обставини викладені у відзові на позовні вимоги.

Судом встановлені наступні факти та обставини:

Відповідач ОСОБА_4 28.02.2015 року власноручно надала розписку позивачу, згідно до якої, отримала для оформлення накопичувального депозиту «multi-cash-plus.com» кошти у сумі 563 долара США., що за офіційним курсом НБУ долару США по відношенню до гривні станом на28.02.2015 року становило 15630,01грн.

Вказані кошти позивач передав відповідачки з метою покласти гроші на депозит під відсотки, які на той час були відповідно до акції підвищені, ніж раніше.

Вказані обставини визнає відповідачка. А тому не підлягають доказуванню. Крім того, факт передачі означеної суми коштів свідчить копія вказаної розписки.

ОСОБА_4 заповнила, а позивач підписав наданий нею ксерокопійний депозитно-накопичувальний договір від 28.02.2015 року та у такому ж виконанні анкету «Клієнта компанії». Означений факт визнає відповідачка.

Жодних перерахувань у вигляді відсотків за передані позивачем гроші останньому не надійшло, про що свідчить додана до позову відповідна роздруківка коштів на ім'я позивача в ПАТ КБ Приватбанк.

До теперішнього часу відповідачка взяті кошти у сумі 563 долара США, позивачу, не повернула.

Крім того, як зазначає відповідачка ОСОБА_4, та іноземна компанія «Internet Business Partner Project» (Панама) уклали депозитно-накопичувальні договори від 12.01.2015 року, 30.01.2015року, 15.02.2015 року, відповідно до п.п.1,2 яких компанія приймає грошові кошти, розташовує їх на депозитному рахунку, а відповідачка отримаю кожен місяць відсотки та грошову суму у повному обсязі після закінчення дії договору. Вказані обставини не спростовані позхивачем, а тому вони є доведеними.

Дослідив та оцінив в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає:

Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 203 ЦК України визначено:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами.

Отже, суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору, щодо надання послуги, який відповідав вимогам статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей.

За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За таких обставин суд вважає недоведеним факту укладання сторонами договору позики(кредиту) в межах якого у сторін виникли права та обов'язку.

Вимогами статті 901 ч.1 ЦК України визначено: 1. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу встановлених обставини, відповідно до вимог статті 901 ЦК України, між сторонами було укладено договір про надання послуг, в межах якого у сторін виникли права та обов'язки, в межах яких сторони мають право заявляти вимоги, щодо їх виконання.

Позивач заявляє позовні вимоги, про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики(кредиту),на підставі вимог ст..ст.1046, 1047 ЦК України, але між сторонами існують інші правовідносини визначені вимогами ст.901 ЦК України, на підставі яких позивач не заявляє не яких позовних вимог.

Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд відповідно до вимог закону позбавлен права виходу за межи позовних вимог, а саме вирішенню правовідносин яки існують між сторонами на підставі ст..901 ЦК України. Крім того, сторони з означених підстав не яких доказів суду не надали, а тому, в задоволенню позовних вимог, слід відмовити, що не перешкоджає праву позивача зверненню до суду з вимогами на підставі ст..901 ЦК України.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення позики, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду, або через Ленінський районний суд м.Харькова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2018р.

Суддя: В.М.Євтіфієв