ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/342/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/19505/18ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2018 року у складі судді Приступи Д.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знаття обтяжень.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач та його представник зазначали, що ОСОБА_4 під час зняття належного йому автомобіля з обліку для реалізації стало відомо, що на його автомобіль марки LEXUS моделі GS 300, 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1 на підставі договору застави № НЕИ0А800000013 від 17.07.2008 накладено приватне обтяження, тому він позбавлений можливості його відчужити. Обтяжувачем за договором застави є ПАТ КБ «ПриватБанк», а боржник - ОСОБА_6. На думку позивача вказане обтяження було накладено незаконно, оскільки він володіє на праві власності вказаним транспортним засобом з 23 серпня 2016 року, крім того, між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладалось договору застави і ніякою заборгованості в нього перед банком не має.

Оскільки ОСОБА_4 вважає себе добросовісним набувачем і набув право власності на автомобіль який не був обтяжений, тому просив задоволити позовні вимоги.

АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з клопотанням про передачу справи за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, посилаючись на ч. 2 ст. 27 ЦПК України, оскільки позови до юридичних осіб пред'являються в суд за місцем знаходження юридичної особи, а офіційне місцезнаходження банку згідно з реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців є вул. Грушевського 1Д, м. Київ.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2018 року передано справу до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 не погодилися з такою ухвалою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій вважають ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, оскільки на думку апелянта відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходження цього майна або основної його частини і обтяження є складовою накладення арешту. Предметом позову є усунення перешкод у здійсненні права власності на автомобіль, тому враховуючи його реєстрацію в ТСЦ МВС 6841 у Хмельницькій області та знаходження автомобіля, який використовується для особистого користування за місце фактичного проживання позивача, то дана категорія справ має розглядатися по виключній підсудності. Отже, на думку апелянта та його представника позов правильно пред'явлено за місцем знаходження вказаного автомобіля до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Тому, з огляду на доводи, викладені в апеляційній скарзі апелянт та його представник просили скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2018 року та повернути справу до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про усунення перешкод в користуванні належного йому на праві власності автомобіль марки LEXUS моделі GS 300, 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1 шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення з запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про приватне обтяження на даний автомобіль на підставі договору застави № НЕИ0А800000013 від 17.07.2008 року.

Як видно з витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна, на предмет обтяження, а саме автомобіль LEXUS моделі GS 300, 1998 року випуску, № кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації - НОМЕР_1 накладено приватне обтяження на підставі договору застави НЕИ0А 800000013 від 17.07.2008, при цьому боржником зазначено ОСОБА_4

У відповідності до ст.ст. 3-5 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Обтяження поділяються на публічні та приватні.

Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.

Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення.

Статтею 21 цього ж Закону визначено, що до приватних забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

За нормами ст. ст. 37-38 цього ж Закону визначено, що до публічних обтяжень належать: 1) податкова застава; 2) накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця; 3) звернення стягнення на рухоме майно відповідно до рішення суду, винесеного за позовом, який стосується виконання незабезпечених зобов'язань боржника; 5) накладення арешту на рухоме майно на підставі рішень уповноважених органів (осіб) у випадках, встановлених законом; 6) інші обтяження рухомого майна, які кваліфікуються публічними.

При публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган (особа). Права і обов'язки суб'єктів публічного обтяження встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За правилами ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності. Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред'явленні позову норм інших видів територіальної підсудності.

Згідно роз'яснень, що викладені в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються до юридичної особи - за її місцезнаходженням, яке визначається за положеннями статті 93 ЦК України.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як видно з позовної заяви предметом позову фактично є зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення з запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про приватне обтяження на підставі договору застави.

Отже дане обтяження, яке просить зняти позивач в позовній заяві, є приватним забезпечувальним обтяженням, яке встановлено для забезпечення виконання зобов'язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави рухомого майна.

В той же час правила ч. 2 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності стосуються виключно позовів про зняття арешту з майна.

Арешт майна за нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"є публічним обтяженням рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.

З врахуванням викладеного та системного аналізу вищевказаних норм матеріального та процесуального права слід дійти висновку, що правила виключної підсудності, передбачені ч. 2 ст. 30 ЦПК України, стосується лише виключно позовів про скасування публічного обтяження рухомого майна у вигляді арешту та не можуть бути застосовані при вирішенні спору про скасування чи зняття приватного забезпечувального обтяження, яке встановлено для забезпечення виконання зобов'язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави.

В даному випадку, вказавши в нормах ЦПК України, що позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна, законодавець чітко визначив, що застосування виключної підсудності може мати місце лише до публічного обтяження майна у вигляді арешту, а не до будь-якого обтяження, в тому числі приватного забезпечувального чи приватного договірного обтяження рухомого майна. В іншому випадку в даній нормі закону мало б зазначатись, що правила виключної підсудності стосується будь-якого виду обтяжень.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, постановивши оскаржувану ухвалу, порушив норми ч. 2 ст. 30 ЦПК України, оскільки на думку апелянта обтяження на автомобіль, що є предметом спору, є складовою накладення арешту на автомобіль, слід відхилити.

Відповідно до норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" приватне забезпечувальне обтяження на підставі договору застави та публічне забезпечення - накладення арешту є окремими видами обтяження рухомого майна, передбаченого Законом, мають окремий правовий режим застосування (підстави виникнення, особа обтяжувача, вимоги, які забезпечують обтяження, права обтяжувача, порядок звернення стягнення на предмет обтяження тощо), виникають з різних правових підстав.

Отже вказані види обтяжень не можуть бути складовою частиною один одного, як на це помилково вказує апелянт, а є окремими видами обтяжень і законодавством визначено виключну підсудність лише для одного виду обтяження - публічного обтяження у вигляді арешту. Щодо підсудності спорів за приватними забезпечувальними чи договірними обтяженнями нормами ЦПК України виключну підсудність не визначено, а тому при визначенні підсудності цих спорів слід керуватись загальними нормами, які регулюють територіальну підсудність цивільних справ.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про визначення підсудності, керувався вимогами ст. 27 ЦПК України і враховуючи, що офіційне місцезнаходження відповідача в справі, АТ КБ «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, правомірно передав справу на розгляд по підсудності до Печерського районного суду м. Києва, з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.О. Янчук