Провадження № 2/201/228/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В :

07.11.2016р. КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якій просило суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 1999р. по 01.10.2016р. у розмірі 7 921 грн. 54 коп., а також судові витрати (а.с. № 3-4).

14.05.2018р. позивач уточнив свої позовні вимоги в частині зміни складу відповідачів, оскільки з, ясувалося, що один з відповідачів,а саме ОСОБА_3 помер 13.01.2018р. (а.с. № 63). В уточненій позовній заяві представник позивача просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на його користь заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 1999р. по 01.10.2016р. у розмірі 7 921 грн. 54 коп., а також судові витрати 1378 грн. (а.с. № 82).

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень до позову, позивач посилався на те, що між КП «Дніпроводоканал» ДМР та відповідачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, абоненту відкритий особовий рахунок.

Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1, де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_3, на якого відкритий особовий рахунок № 13, за період з 1999р. по 01.10.2016р. складає 7 921 грн. 54 коп. Крім того, відповідно до довідки про склад сімї в кв. № 113 також зареєстровані інші повнолітні члени її сімї ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 02.01.2018р. а.с. № 83) в судове засідання 13.06.2018р. не зявилася. Надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Крім того, надала до суду розрахунок заборгованості відповідачів по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, з урахуванням строку позовної давності, за період з листопада 2013р. по січень 2017р. (включно) на загальну суму 4 014 грн. 51 коп. (а.с. № 88-89).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судові засідання по справі 05.04.2018р. та 13.06.2018р. не зявилися. Про дати судових засідань були повідомлені належним чином за адресою реєстрації та фактичного проживання (а.с. № 14, 16, 31, 68-71, 77-80, 86). Відповідачка ОСОБА_2 08.06.2018р. скерувала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи для отримання правової допомоги. Крім того, обидві відповідачки скерували до суду спільну заяву, в якій зазначили, що вони позовні вимоги не визнають та просили суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності (а.с. № 84-86).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) відповідачці ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до матеріалів справи відповідачка була обізнана про наявність позовної заяви та ознайомлена з нею ще більше року назад - 04.04.2017р., отримавши копію позову з додатками та судову повістку на 18.05.2017р., про що свідчіть поштове повідомлення (а.с. № 55), а відтак у відповідачки було достатньо часу (більше року) для отримання правової допомоги. Крім того, як вбачається з апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження по справі (а.с. № 31-33), правова допомога при складанні цієї апеляційної скарги стороною відповідачів була таки отримана. Отже,заяву відповідачки ОСОБА_2 від 08.06.2018р. про відкладення розгляду справи суд розцінює тільки, як намагання затягнути розгляд справи, який триває 1,5 роки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) відповідачці ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні клопотання від 26.02.2018р. про зупинення провадження по справі (а.с. № 61-62) з огляду на те, що позивач після отримання копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3, 14.05.2018р. уточнив свої позовні вимоги та виключив ОСОБА_3 зі складу відповідачів (а.с. № 82).

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін.

Згідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підстав для винесення по справі заочного рішення суду, встановлених ч.1 ст. 280 ЦПК України, не має, оскільки з заяви відповідачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 08.06.2018р. 08.06.2018р. про застосування строків позовної давності вбачається, що вони позовні вимоги про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з 1999р. по 01.10.2016р. у розмірі 7 921 грн. 54 коп. не визнають (а.с. № 84-85).

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази по справі за правилами ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між КП «Дніпроводоканал» ДМР та відповідачами встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, основному квартиронаймачу ОСОБА_3 відкритий особовий рахунок № 13.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 відповідальним квартиронаймачем був ОСОБА_3, на імя якого було відкрито відповідачем особовий рахунок (а.с.№ 7).

Відповідальний квартиронаймач ОСОБА_3 помер 13.01.2018р. (а.с. № 63), після чого позивач уточнив позовні вимоги та виключив його зі складу відповідачів (а.с. № 82).

Крім нього, в квартири зареєстровані інші члени її сімї ОСОБА_1 (донька) та ОСОБА_2 (дружина) (а.с. № 6,14,16).

Даних про переоформлення особистого рахунку після смерті відповідального квартиронаймача у справі немає.

Між тим, суд вважає, що є достатньо підстав для стягнення певної суми заборгованості солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які проживали та продовжують проживати за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 та користуватися житлово - комунальними послугами, в тому числі й послугами з водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п. 1 ч. З ст. 20 Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. З ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов'язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59цс13).

Крім того, ВСУ у своїй постанові від 20.04.2016р. по справі № 6-2951цс15 розяснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п.1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення ) у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК України члені сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до розрахунку сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 з листопада 2013р. по січень 2017р. складає 4 014 грн. 51 коп. (а.с. № 89).

В наданій до суду спільній заяві від 08.06.2018р. відповідачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення грошових коштів з 1999р. по 2016р. (а.с. № 84-85).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 5 ст. 267 ЦК України).

У звязку з тим, що відповідачі заявили вимогу про застосування строків позовної давності, а позивачем, в свою чергу, будь яких заяв про поновлення строку позовної давності, з зазначенням поважності причин такого пропуску та відповідними доказами, до суду подано не було, суд вважає за необхідне заявлене відповідачами клопотання задовольнити та застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

До такого висновку суд дійшов з огляду на Правові позиції, які висловлені ВСУ у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015р., де зазначено, що враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004р. була чинна станом на 08.06.2017р.), перериває перебіг строку позовної давності.

При винесені рішення враховано те, що ухвалою судді Демидової С.О. від 01.11.2016р. КП «Дніпроводоканал» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів. І ця заява про видачу судового наказу надійшла до суду 31.10.2016р. (а.с. № 8).

Отже сума заборгованості за період з листопада 2013р. по жовтень 2016р. (включно) складає 4 014 грн. 51 коп. (а.с. № 89), саме цю суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а саме в межах строків позовної давності з листопада 2013р. по жовтень 2016р. (включно).

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та приймаючі до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі з кожного відповідача по 349грн.17коп. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (за таким розрахунком: 4 014 грн. 51 коп. х 1378грн.: 7 921 грн. 54 коп. = 698грн.35коп.: 2 = 349грн.17коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 257, 267, 525, 526 ЦК України, ст. 64 ЖК України, ч. 1 ст. 19, п. 5 ч. 3 ст. 20, ч. 1 ст. 32 Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання», Постановою ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59цс13, Постановою ВСУ від 20.04.2016р. по справі № 6-2951цс15, Правовими позиціями ВСУ у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015р., ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247,ст.ст.259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд.

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за період з листопада 2013р. по жовтень 2016р. (включно) в сумі 4 014 грн. 51 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 349грн.17коп. з кожного відповідача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.