Справа № 487/4543/17
Провадження № 2/487/369/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 року м. Миколаїв Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря Ігнатьєва А.О., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу № 2/487/2304/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання частково не дійсним договору іпотеки, визнання не дійсним договору про іпотечне застереження, визнання протиправним стягнення на предмет іпотеки, скасування державної реєстрації, визнання не дійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна та скасування державної реєстрації та запису про право власності

В С Т А Н О В И В:

30.08.2017р. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 звернулись до суду із позовом до ПАТ "Дельта-Банк" та ОСОБА_4 про визнання договору не дійсним.

В позові вони вказали, що 10.04.2008 року між Публічним Акціонерним Товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №23/036/08-7КІ_1М-1, згідно з умовами якого банк надав позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 282800,00 гривень з розрахунку 16% річних за користування кредитом на строк з 10.04.2008 року по 09.04.2023 року.

20 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

За договором іпотеки №б/н від 10.04.2008 року з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотекодавець - ОСОБА_8 передав у іпотеку квартиру №20 загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вулиця Лазурна, будинок 6-в..

В даній квартирі зареєстровані, постійно проживали на час укладення договору іпотеки, а також проживають на теперішній час позивачі, які іншого житла не мали і не мають.

Посилаючись на те, що при укладанні договору іпотеки в спірній квартирі проживала неповнолітня дитина, але орган опіки та піклування не надавав згоди батькам на укладання договору іпотеки, у зв'язку із чим порушені права дитини, позивачі просили визнати договір іпотеки не дійсним.

12.09.2017р. позивачі подали уточнену позовну заяву, в частині обгрунтування позовних вимог.Посилаючись на положення ст. ст.215,203,216 ЦК України просили визнати не дійсним договір іпотеки від 10.04.2008року.

14.09.2017р. позивачі подали уточнену позовну заяву до ПАТ "Дельта-Банк", ОСОБА_4 та третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_6 , в якому посилались на те , що позивач ОСОБА_1 не надавала нотаріально оформленої згоди на включення до іпотечного договору умов договору про іпотечне застереження, укладенням іпотечного договору порушенні права малолітньої дитини, тому позивачі просили визнати не дійсним договір іпотеки від 10.04.2008р. , укладений між ОСОБА_4 та ПАТ "Кредитпромбанк", предметом якого є квартира №20 , що розташована по вул. Лазурна, 6-в в м.Миколаєві та визнати протиправним стягнення на предмет іпотеки.

15.09.2017року відповідно до ухвали суду по справі відкрито провадження та справу призначено до попереднього розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 15.09.2017року частково задоволено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, в задоволені заяви про інші заходи забезпечення позову відмовлено.

30.11.2017р. ПАТ "Дельта Банк" надав письмові заперечення на позовну заяву , в яких посилався на те ,що на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №610 від 23.08.2008р. було надано право ОСОБА_4 та ОСОБА_1, батькам дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 укласти та підписати іпотечний договір квартири АДРЕСА_2, тому зазначений правочин не порушує прав дитини, і підстави для задоволення позову відсутні.Тому просила відмовити в задоволені позову.

30.11.2017року ОСОБА_1Г та ОСОБА_7 подали до суду уточнену позовну заяву, в якій також просили визнати не дійсним договір про іпотечне застереження, умови якого викладені в положенні п.4 договору іпотеки №б/н від 10.04.2018р. та протиправним стягнення на предмет іпотеки.

17.01.2018р. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 подали до суду відповідь на заперечення, в яких послались на те , що про наявність рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №610 від 23.08.2008р. , яким було надано ОСОБА_4 та ОСОБА_1, батькам дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 укласти та підписати іпотечний договір квартири АДРЕСА_2,вони дізнались лише в процесі розгляду даної справи. Ніяких заяв до органу опіки та піклування про надання дозволу на укладання та підписання договору ОСОБА_1 не подавала. Оскільки договір іпотеки (в якому наявні умови договору про іпотечне застереження), на підставі якого було проведено стягнення на предмет іпотеки, є недійсним, підлягає визнання протиправним також саме стягнення на предмет іпотеки, оформлене приватним нотаріусом ОСОБА_6 (м.Київ адреса Бульвар Дружби народів 6.38 т.), за яким право власності перейшло до ПАТ «Дельта Банк», та підлягає скасуванню вказана реєстрація.

14.02.2018р. до суду надійшов відзив відповідача по справі ОСОБА_4, відповідно до якого він визнав той факт, що позивачці ОСОБА_1 було повідомлено неправдиву інформацію щодо розміру кредиту, а саме він повідомив , що розмір кредиту складає 10000 грн.. Підпис на листі про ознайомлення ОСОБА_1 з сумою кредиту зроблено від її імені ним, ОСОБА_4 Оформленням згоди органу опіки та піклування у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради також займався він, тому ОСОБА_1 ніяких заяв до цього органу не подавала і про наявність такого рішення вона не знала.Цивільний позов просив розглядати без його участі.

Відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 21.03.2018р. до участі у справі залучено в якості третьої особи ОСОБА_5 , яка придбала спірну квартиру відповідно до договору купівлі-продажу від 30.08.2017року, укладеного між нею та ПАТ "Дельта-Банк".

19.04.2018р. ОСОБА_1,ОСОБА_8( до шлюбу прізвище ОСОБА_1) В.К. подали до суду уточнену позовну заяву до відповідачів ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_4,ОСОБА_5 та третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_6, в якому просили визнати частково не дійсним договір іпотеки №б/н від 10.04.2008року, укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк"(іпотекодержатель) , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" ,предметом якого є квартира №20, по вул. Лазурна, 6-в в частині, що стосується іпотечного застереження, визнати не дійсним п.4 договору іпотеки від 10.04.2008 року про іпотечне застереження, визнати протиправним стягнення на предмет іпотеки, квартиру №20, за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за іпотечним застереженням, скасувати державну реєстрацію (рішення про державну реєстрацію індексний номер 28298670 від 17.02.2016р., запис про право власності за №13306832 від 11.02.2016р., виконані приватним нотаріусом ОСОБА_6 А.В._ про право власності на квартиру №20, за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за ПАТ "Дельта Банк", визнати не дійсним договір купівлі-продажу квартири та витребувати вказану квратиру від ОСОБА_5Скасувати державну реєстрацію (рішення про державну реєстрацію індексний номер 36836438 від 30.08.2017р., запис про право власності за №22094276 від 30.08.2017р., виконаний приватним нотаріусом ОСОБА_9) права власності на квартиру №20, загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, що знаходяться за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за ОСОБА_5, здійснену на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2017року між ОСОБА_5 та ПАТ "Дельта Банк".

Відповідно до ухвали суду від 03.05.2018р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5

20.07.2018р. представником ПАТ "Дельта Банк" надано відзив на уточнену позовну заяву, в якій він посилався на те, що іпотечний договір підписаний сторонами, вони досягли згоди усіх істотних умов договору , позивач ОСОБА_1 фактично погодилась з тим, що на квартиру може бути звернуто стягнення для задоволення вимог іпотекодержателя, крім того посилався на те. що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки договір укладено 10.04.2008року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_10 позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась.

Представник відповідача ОСОБА_11" в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила про відмову в задоволені позову, посилаючи на їх безпідставність та недоведеність.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, в заяві просив розглядати справу без його учаті, позовні вимоги визнав.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась. В заяві просила розглядати справу без її участі.

Представники третьої особи також в судове засідання не з'явились.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Так, судом встановлено, що 10.04.2008 року між Публічним Акціонерним Товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №23/036/08-7КІ_1М-1, згідно з умовами якого банк надав позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 282800,00 гривень з розрахунку 16% річних за користування кредитом на строк з 10.04.2008 року по 09.04.2023 року.

За договором іпотеки №б/н від 10.04.2008 року з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотекодавець - ОСОБА_8 передав у іпотеку квартиру №20 загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Миколаїв, вулиця Лазурна, будинок 6-в., що належала йому на праві власності на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 28.03.2008 року.

В даній квартирі зареєстровані та постійно проживали на час укладення договору іпотеки, а також проживають на теперішній час позивачі,ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Як встановлено судом іншого житла вони не мали і не мають.Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 08.09.1995 року.14.05.1997року в них народилась дочка ОСОБА_7.

20 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

В подальшому банком проведено стягнення на предмет іпотеки, квартиру №20, загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, що знаходяться за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за іпотечним застереженням, зазначеним в тексті іпотечного договору від 28.04.2008р.(п.4.20, укладеним між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та ОСОБА_4, засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, за яким право власності перейшло до ПАТ "Дельта Банек".

17.02.2017року рішенням, виконаним приватним нотаріусом ОСОБА_6 про державну реєстрацію індексний номер 28298670 від 17.02.2016р., внесено запис про право власності за №13306832 від 11.02.2016р. на квартиру №20, за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за ПАТ "Дельта Банк".

30.08.2017року між ПАТ "Дельта Банк " та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири №20, що розташована за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 та на підставі вищезазначеного договору проведено державну реєстрацію (рішення про державну реєстрацію індексний номер 36836438 від 30.08.2017р., запис про право власності за №22094276 від 30.08.2017р., виконаний приватним нотаріусом ОСОБА_12.

Між тим , як встановлено судом ОСОБА_1 не надавала нотаріально посвідченої згоди на включення до іпотечного договору умов договору про іпотечне застереження.Крім того, укладенням іпотечного договору порушенні права ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1( на час укладання іпотечного договору це неповнолітня дитина) , оскільки позивач не зверталася до органу опіки і піклування в інтересах малолітньої дитини про надання згоди укладення іпотечного договору.

Так, відповідно до наданого на запит суду архівного витягу із рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №610 від 25.03.2008року, вбачається , що вищезазначеним рішенням дозволено ОСОБА_4 та ОСОБА_1, батькам дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 укласти та підписати іпотечний договір квартири АДРЕСА_3, враховуючи , що зазначений правочин не порушує прав їх дитини.Як вбачається із наданих до цього рішення документів, вищезазначне рішення прийнято лише на підставі заяви ОСОБА_4 про надання йому рішення про дозвіл на укладання договору іпотеки, між тим підпис ОСОБА_4 на вказаній заяві відсутній. І крім того, як вабачається із наданих матеріалів , мати дитини, ОСОБА_7 із такою заявою до служби у справах дітей виконкому Микоолаївської міської ради не зверталась.

Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За таких обставин , суд вважає, що попередній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення батьками малолітньої дитини на укладання договору іпотеки наданий фактично з порушенням статті 177 СК України .

Сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним, але правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо його вчинено з порушенням ст.177 СК України, оскільки це призвело до порушення права та той час неповнолітньої ОСОБА_7, в інтересах якої також пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих її майнових прав щодо жилого приміщення, оскільки вказане житлове приміщення продано іншій особі ОСОБА_5 в результаті стягнення на предмет іпотеки.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі ОСОБА_13 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

За змістом ст.12 Закону України № 2623-ІУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає нрава та інтереси дітей під час вчинення иравочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких иравочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місцем проживання неповнолітньої чи малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини.

В даному випадку ОСОБА_4 всупереч приписам п.6 ст.З ЦК України діяв недобросовісно та не в інтересах дитини, що вплинуло на її права.

Враховуючи вищезазначене , суд вважає, що укладення спірного правочину, предметом якого є житлове приміщення, право користування яким мала неповнолітня на той час ОСОБА_7, без попередньої згоди на те органу опіки та піклування, оскільки воно видано з порушенням, так як мати дитини , позивачка ОСОБА_1 не зверталась до цього органу є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в рішеннях ВСУ від 14.07.2017року).

Таким чином, врховуючи вищезазначене , та також те , що звернення стягнення на предмет іпотеки ,майно, яке належить до спільної сумісної власності подружжя відбулось без нотаріальної згоди ОСОБА_1 на укладення іпотечного застереження, в сукупності це є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержагеля, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержагеля, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи з того, що вказане застереження є окремим від договору іпотеки договором, за яким відбувається розпорядження спільним майном, на його укладення, що проявляється у включенні його до договору іпотеки, потрібна окрема згода іншого з подружжя. Тобто має даватися нотаріально посвідчена згода другого з подружжя і на укладення договору іпотеки і на включення до нього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. У разі відсутності цієї згоди вказане застереження визнається недійсним.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В даному випадку, окремо згода ОСОБА_1 на іпотечне застереження, тобто на можливість переходу права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не надавалась.

Вищенаведене є додатковою підставою для визнання договору іпотеки недійсним, в тому числі в частині іпотечного застереження.

Оскільки договір іпотеки (в якому наявні умови договіру про іпотечне застереження), на підставі якого було проведено стягнення на предмет іпотеки, є недійсним, підлягає визнання протиправним також саме стягнення на предмет іпотеки, оформлене приватним нотаріусом ОСОБА_6, за яким право власності перейшло до ПАТ «Дельта Банк», та підлягає скасування вказана реєстранія.

Крім того, оскільки угода про іпотечне застереження є недійсною, підлягає визнанню недійсним також договір купівлі-продажу спірної квартири, що укладений між ПАТ Дельта-Банк та ОСОБА_5) К.І. 30.08.2017 року.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Оскільки позивачам стало відомо про укладення оспорюваного іпотечного договору тільки в серпні 2017 року і, крім того, позивач ОСОБА_7 досягла повноліття в 2015 році, позивачами строк давності звернення до суду про захист своїх прав не пропущений.

Оскільки позивачі на даний час проживають в спірній квартирі та продовжують користуватись нею, то їх вимоги стосовно витребування спірної квартири у ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_14 , ОСОБА_3 до ПАТ "Дельта Банк", ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання частково не дійсним договору іпотеки, визнання не дійсним договору про іпотечне застереження, визнання протиправним стягнення на предмет іпотеки, скасування державної реєстрації, визнання не дійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна та скасування державної реєстрації та запису про право власності задовольнити частково.

Визнати частково не дійсним договір іпотеки №б/н від 10.04.2008року, укладений між ОСОБА_4(іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк"(іпотекодержатель) , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" ,предметом якого є квартира №20, загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, що знаходяться за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в в частині, що стосується іпотечного застереження.

Визнати не дійсним п.4 договору іпотеки від 10.04.2008 року укладений між ОСОБА_4(іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк"(іпотекодержатель ) ,правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про іпотечне застереження.

Визнати протиправним стягнення на предмет іпотеки, квартиру №20, загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, що знаходяться за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за іпотечним застереженням, зазначеним в тексті іпотечного договору від 28.04.2008р.(п.4.20, укладеним між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та ОСОБА_4, засвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, за яким право власності перейшло до ПАТ "Дельта Банк".

Скасувати державну реєстрацію (рішення про державну реєстрацію індексний номер 28298670 від 17.02.2016р., запис про право власності за №13306832 від 11.02.2016р., виконані приватним нотаріусом ОСОБА_6 про право власності на квартиру №20, за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за ПАТ "Дельта Банк".

Визнати не дійсним договір купівлі-продажу квартири №20, що розташована за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в, укладений 30.08.2017року між ПАТ "Дельта Банк " та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9

Скасувати державну реєстрацію (рішення про державну реєстрацію індексний номер 36836438 від 30.08.2017р., запис про право власності за №22094276 від 30.08.2017р., виконаний приватним нотаріусом ОСОБА_12) права власності на квартиру №20, загальною площею 66,1 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, що знаходяться за адресою м.Миколаїв, вул. Лазурна, 6-в за ОСОБА_5, здійснену на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2017року між ОСОБА_5 та ПАТ "Дельта Банк".

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" , місце знаходження м.Київ вул. Щорса, 36-Б , 01133, МФО 380236, на користь держави судовий збір в сумі 1234 грн.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" , місце знаходження м.Київ вул. Щорса, 36-Б , 01133, МФО 380236, на користь ОСОБА_14 , яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір в сумі 3350 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя : Павлова Ж.П.