Справа № 161/4668/18 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/802/206/18 Категорія: 59 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Грушицького А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, який обгрунтував тим, що незаконними діями посадових осіб Луцького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Волинської області йому було завдано шкоду, яку він оцінює у розмірі 87075, 90 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов'язати відповідача сплатити в його користь вказану суму коштів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також із-за порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 369 ЦПК України дана справа розглянута в порядку спрощеному провадження без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Волинської області і отримує пенсію за віком.

Судом також встановлено, що 01 жовтня 2017 року позивачу за його заявою проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Верховного Суду від 02 травня 2018 року (а.с.80-81) встановлені наступні обставини: на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 року (справа № К-38847/09-С) відповідач - Управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області призначив ОСОБА_1 пенсію за нормами ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 28 серпня 2002 року, зарахувавши при цьому до наукового стажу період роботи з 04 березня 1997 року по 09 січня 2002 року на посаді доцента Луцької філії факультету довузівської підготовки Державного університету «Львівська політехніка». З урахуванням рішення Вищого адміністративного суду України від 15 листопада 2012 року в справі № К/9991/7967/11-С при обчисленні розміру пенсії позивача виключено періоди страхового стажу з 10 січня 2002 року по 28 квітня 2009 року.

Розрахунок пенсії позивача ОСОБА_1 проведено відповідно до норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» в редакції, чинній станом на 28 серпня 2002 року (дата призначення пенсії), а саме: для розрахунку розміру пенсії враховано заробітну плату за період наукової роботи з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року на підставі довідки про заробіток від 03 серпня 2000 року № 1759, виданої Луцьким державним технічним університетом, та з урахуванням страхового стажу 49 років 1 місяць 18 днів стажу наукової роботи 20 років 6 місяців 20 днів і норм постанови Кабінету Міністрів України «Про додаткове коригування рівнів державних пенсій» від 20 липня 1992 року № 395, за приписами якої перерахунок пенсій провадиться шляхом множення середньомісячного заробітку, з якого обчислено (перераховано) пенсію, на відповідний коефіцієнт. З одержаної суми обчислюється пенсія за нормами і на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення», з наступним підвищенням відповідно до Указу Президента України від 27 грудня 1991 року «Про соціальний захист населення в умовах лібералізації цін» і постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 1992 року N 296 «Про перерахунок державних пенсій».

Стаття 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції, чинній станом на серпень 2002 року) передбачає, що пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначалася при досягненні чоловіками пенсійного віку та за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі, стажу наукової роботи не менше 20 років.

Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначалися у розмірі 80 відсотків заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, що визначався відповідно до статей 65 і 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За кожний повний рік роботи понад стаж, визначений частиною четвертою цієї статті, пенсія збільшувалася на один відсоток заробітної плати, але не більше 90 відсотків середньомісячної заробітної плати.

Згідно зі статтею 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній станом на серпень 2002 року) середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсій брався (за вибором того, хто звернувся за пенсією): за 24 останніх календарних місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від наявних перерв у роботі.

Середньомісячний заробіток за 24 календарних місяці і за 60 календарних місяців визначався шляхом ділення загальної суми заробітку за 24 календарних місяці роботи підряд (перед зверненням за пенсією) чи 60 календарних місяців роботи підряд (протягом всієї трудової діяльності) відповідно на 24 чи 60.

Новий механізм визначення заробітної плати для обчислення наукової пенсії запроваджений з 01 січня 2004 року у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 20 листопада 2003 року № 1316 та введенням в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, лише з 01 січня 2004 року для обчислення пенсії визначається індивідуальний коефіцієнт заробітку кожного окремого пенсіонера.

Встановлено, що досліджені судами докази підтверджують правомірність призначення наукової пенсії ОСОБА_1 з 28 серпня 2002 року (дати, зазначеної в рішенні Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 року в справі № К-38847/09-С), а також правильності її обчислення. Вимоги позивача щодо зміни дати призначення та порядку обчислення пенсії є безпідставними.

За положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись в суд із позовом про відшкодування шкоди, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з 01.01.2013 року є неправомірними, внаслідок чого йому була заподіяна шкода в розмірі 87075,9 грн.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені статтею 1166 ЦК України. Згідно із зазначеною нормою обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

У пункті 2 своєї постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Позивач пов'язує заподіяння йому зазначеної у позовній заяві майнової шкоди із неправильним, на його думку, призначенням і нарахуванням йому пенсії як науковому (науково - педагогічному) працівникові. Однак неправомірність таких дій рішенням суду відповідної юрисдикції не встановлена і не визнана, що виключає можливість стягнення вказаної шкоди.

За таких обставин висновки місцевого суду про те, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували доводи позивача, відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді