П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 753/8090/18

Провадження: № 22-ц/824/743/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року, постановлену під головуванням судді Колесник О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дарницької районної у місті Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1, про скасування наказу про приватизацію квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Просив скасувати наказ відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 23 березня 2017 року за № 56908 «Про приватизацію квартири АДРЕСА_2», а також визнати недійсним свідоцтво про право власності (серії НОМЕР_3) на квартиру АДРЕСА_3, видане 23 березня 2017 року на ім'я ОСОБА_4 відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районного у м. Києві державної адміністрації.

Одночасно представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 було порушено питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4, яка зареєстрована за ОСОБА_4

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначав, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року, яке наразі скасовано, позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було визнано такими, що втратили право користування спірною квартирою, та знято з реєстраційного обліку. ОСОБА_1, яка є законним представником ОСОБА_4, достеменно було відомо про скасування вищевказаного заочного рішення, разом з тим, при зверненні із заявою про приватизацію спірної квартири, вона свідомо приховала від органу приватизації інформацію про те, що рішення про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3, оскаржується та не набрало законної сили, тим самим фактично позбавила позивача та його брата надії мати власне житло.

А відтак, на думку представника позивача, ОСОБА_1, як законний представник ОСОБА_4, умисно під час розгляду даної справи може відчужити спірну квартиру, що в подальшому унеможливить виконання ймовірного судового рішення про задоволення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000.

Не погодившись із таким судовим рішенням, третя особа ОСОБА_6, яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Зазначала, що ОСОБА_2 було пред'явлено позов до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, разом з тим, судом було накладено арешт не на майно відповідача, а на квартиру, яка належить неповнолітній дитині - ОСОБА_4, законним представником якого вона є. Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не пересвідчився, що майно, на яке накладається арешт, не належить на праві власності відповідачу у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року дану справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно опублікованого в газеті «Голос України» повідомлення Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», цивільні справи, які перебували провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року дану справу прийнято до свого провадження, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати заходи забезпечення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явились. Відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Зважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3, що не з'явились.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням предмету спору виходив із того, що обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив скасувати наказ відділу з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 23 березня 2017 року за № 56908 «Про приватизацію квартири АДРЕСА_2», а також визнати недійсним свідоцтво про право власності (серії НОМЕР_3) на квартиру АДРЕСА_3, видане 23 березня 2017 року на ім'я ОСОБА_4 відділом з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду Дарницької районного у м. Києві державної адміністрації, тобто оспорюється право власності ОСОБА_4 на зазначене житло.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3, заявник посилався на те, що третя особа у справі - ОСОБА_1, яка є законним представником ОСОБА_4, приватизувала спірну квартиру на ім'я свого сина, приховавши від органів приватизації ту обставину, що позивачем та його братом, 3-ю особою ОСОБА_3, оскаржується судове рішення про визнання їх такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою. А відтак, на думку позивача, існує ймовірність того, що з метою невиконання судового рішення про задоволення позову у даній справі, ОСОБА_1 відчужить спірну квартиру третім особам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

За змістом вказаної норми, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

При зверненні до суду із даним позовом, ОСОБА_2 було пред'явлено позовні вимоги лише до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

Квартира АДРЕСА_3 відповідно до свідоцтва про право власності належить на праві приватної власності ОСОБА_4, законним представником якого є третя особа у справі - ОСОБА_1.

В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження того, що вказана квартира не належить на праві власності відповідачу у справі.

А відтак, висновки суду про обґрунтованість заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 є такими, що не відповідають вимогам п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

З урахуванням тієї обставини, що позивачем оспорюється наказ про приватизацію квартири АДРЕСА_3 та дійсність свідоцтва про право власності на неї, ймовірне відчуження спірної квартири законним представником її власника - неповнолітнього ОСОБА_4, може призвести до ускладнення ефективного захисту права ОСОБА_2, за захистом якого він звернувся до суду.

А відтак, з урахуванням вищевикладеного ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна - квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна - квартири АДРЕСА_5, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Стягувач: ОСОБА_2, зареєстрований за адресою 02121, АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1.

Боржник: ОСОБА_4, зареєстрований за адресою 02121, АДРЕСА_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред'явлення до виконання три роки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А.Пікуль

Д.Р.Гаращенко