Справа № 336/3045/18
Пр. № 2/336/1969/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, право власності на яке належить позивачу.

В позові зазначила, що є власником будинку АДРЕСА_1, на реєстрації в якому перебуває відповідач, який доводиться їй сином. Відповідач будинком не користується, видалившись з нього до іншого постійного місця проживання, чия адреса позивачу невідома. Особистих речей відповідача в житлі немає, бажання користуватися ним він не виказує. Позивач позбавлена можливості вирішити питання припинення реєстрації відповідача, так як жодних стосунків з ним вона не підтримує, їй невідомі номери засобів його зв'язку, адреса проживання. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивача.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав.

Вказані обставини у відповідності до ст. 280 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача, висловленої в її письмовій заяві.

З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивачу на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2009 року, яка набрала законної сили, належить право власності на будинок АДРЕСА_1 (а. с. 5-6). Зазначене право зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 8). В квартирі зареєстрована відповідач, яка фактично в ньому не проживає (а. с. 11).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб.

До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі.

Між тим судом встановлено, що відповідач в будинку не мешкає, сервітут щодо цього житла для відповідача не встановлений ані законом, ані рішенням суду.

Перебування ОСОБА_2 на обліку в житлі позивача створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення.

У зв'язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Керуючись ст. ст. 319, 383, 391 ЦК України, 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива