ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 646/7332/17-ц

провадження № 22ц/818/141/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кругової С.С, Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2, представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі - Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Харківській області, Прокуратура Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2018 року в складі судді Теслікової І.І.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Прокуратури Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що вироком місцевого суду Червонозаводського району м. Харкова від 30 вересня 2010 року його визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2012 року - вирок скасовано. Кримінальне провадження направлено прокурору Червонозаводського району м. Харкова для організації додаткового розслідування.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 травня 2013 року кримінальну справу направлено на додаткове розслідування прокурору Червонозаводського району м. Харкова.

Зазначив, що 04 листопада 2014 року слідчим СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Дерієм О.М. прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0001989 щодо нього.

16 січня 2015 року та 16 квітня 2015 року його адвокат направив на ім'я прокурора Червонозаводського району м. Харкова адвокатський запит про надання копії постанови слідчого Дерій О.М. про закриття кримінального провадження № 0001989. Копію постанови йому так і не надіслано.

Проте, листом від 23 січня 2015 року № 04-36-2036-14 прокуратура Червонозаводського району м. Харкова повідомила його, що слідчим СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Вважав, що процесуальні дії органів слідчого відділу Червонозаводського відділу РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області та прокуратури Червонозаводського району м. Харкова призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З 11 квітня 2009 року по 31 травня 2012 року він знаходився під вартою. В подальшому йому обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Загальний строк з дня його затримання до закриття кримінального провадження становить 5 років 9 місяців 5 днів, тобто 69 місяців.

Вказав, що розмір відшкодування розраховано, виходячи зі встановленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, що становить 220 800,00 грн.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України (чи з Головного Управління Державної казначейської служби України в Харківській області) відшкодування моральної шкоди в розмірі 220 800,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_2 з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 - задоволено, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 220 800,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державна казначейська служба України та Головне управління Національної поліції в Харківській області подали апеляційні скарги, в яких просили рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Державна казначейська служба України вважала, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що органами казначейства здійснюється саме виконання рішення суду щодо відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, який провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування органу прокуратури, але на органи казначейства не може бути покладена відповідальність за дії зазначених вище органів.

Головне управління Національної поліції в Харківській області вважав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що з урахуванням інкримінованого позивачу злочину застосування щодо нього відповідних процесуальних заходів було цілком обґрунтованими діями з точки зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України; що під час досудового розслідування не допущено порушень вимог КПК України, усі процесуальні та слідчі дії слідчим проведено згідно чинного законодавства; що позивачем не надано жодних судових рішень, якими встановлено незаконність дій органу досудового розслідування та прокуратури; що заподіяну йому моральну шкоду не підтверджено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами; що відсутні підстави заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та, відповідно, розмір її компенсації.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Харківській області необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_2 зазнав незаконного кримінального переслідування, яке тривало 5 років 9 місяців 5 днів, з яких - 3 роки 2 місяця незаконного перебування під вартою, у зв'язку з чим він зазнав моральних страждань.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду щодо того, що стягнення повинно здійснюватися з Державної казначейської служби України, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, слідчим СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 01 квітня 2009 року, затримано ОСОБА_2, з кваліфікацією злочину за частиною 2 статті 307 КК України.

Постановою про притягнення в якості обвинуваченого слідчим СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 03 квітня 2009 року притягнуто ОСОБА_2 в якості обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення в злочинах, передбачених частиною 2 статті 307 КК України.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2009 року обрано ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області.

Вироком місцевого суду Червонозаводського району м. Харкова від 30 вересня 2010 року визнано винним ОСОБА_2 в скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного йому майна; відповідно до статті 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2006 року, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна; зараховано час затримання та попереднього ув'язнення до строку відбуття покарання ОСОБА_2 та відраховано його, починаючи з дня фактичного затримання, тобто з 31 березня 2009 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2012 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2010 року щодо ОСОБА_2 - скасовано, кримінальну справу направлено прокурору Червонозаводського району м. Харкова для додаткового розслідування, запобіжний захід ОСОБА_2 змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця мешкання; з-під варти звільнено із зали суду.

З листа прокуратури Червонозаводського району м. Харкова від 23 січня 2015 року № 04-36-2036-14 вбачається, що адвоката ОСОБА_2 повідомлено про те, що відомості за кримінальною справою № 63090159 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001989 та 04 листопада 2014 року слідчим СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Дерієм О.М. прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

З повідомлення Харківської УВП Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27 від 05 жовтня 2016 року № 12/12-4152 вбачається, що відповідно до даних оперативно-довідкової картотеки установи ОСОБА_2 утримувався в Харківському слідчому ізоляторі з 11 квітня 2009 року; засуджений 30 вересня 2010 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 307, статті 71 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

26 грудня 2011 року ОСОБА_2 вибув для подальшого відбування покарання до Холодногірської ВК Харківської області № 18.

Як вбачається з повідомлення Холодногірської ВК Харківської області № 18 від 28 вересня 2017 року № 3/12-2346 до виправної колонії ОСОБА_2 прибув на підставі наказу ДДУ ПВП № 261-03. Початок покарання - 31 березня 2009 року, кінець строку покарання - 31 березня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2012 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2010 року скасовано, справу направлено прокурору Червонозаводського району м. Харкова, запобіжний захід ОСОБА_2 змінено на підписку про невиїзд, з-під варти звільнено із зали суду.

Постановою слідчого СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Дерія О.М. від 01 вересня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001989 від 31 липня 2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 000198 від 31 липня 2014 року провадження закрито 01 вересня 2015 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КК України.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Частиною п'ятою статті 4 згаданого Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Враховуючи обставини справи, зокрема те, що права ОСОБА_2 порушені у зв'язку з незаконними кримінальним переслідуванням та утриманням його під вартою, висновок суду першої інстанції про завдання позивачу моральної шкоди та порушення його нормальних життєвих зв'язків є обгрунтованим.

Погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо того, що у ОСОБА_2 виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки щодо нього винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував положення частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», роз'яснення зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України та обґрунтовано взяв за основу обрахунку кількість днів перебування ОСОБА_2 під слідством та під вартою, а також розмір мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час розгляду справи.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що апеляційні скарги не містять суттєвих заперечень щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Посилання Головного управління Національної поліції в Харківській області на те, що з урахуванням інкримінованого позивачу злочину застосування щодо нього відповідних процесуальних заходів було цілком обґрунтованими діями з точки зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, яка не відповідає вимогам КПК України; що під час досудового розслідування не допущено порушень вимог КПК України, усі процесуальні та слідчі дії слідчим проведено згідно чинного законодавства; що позивачем не надано жодних судових рішень, якими встановлено незаконність дій органу досудового розслідування та прокуратури; що заподіяну йому моральну шкоду не підтверджено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами; що відсутні підстави заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та, відповідно, розмір її компенсації є безпідставними, суперечать вимогам закону та обставинам справи.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду щодо того, що стягнення необхідно провадити з Державної казначейської служби України, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 3, 4 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з пунктом 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що правильним є висновок щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь позивача зазначеної суми моральної шкоди, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду є законним, а доводи апеляційних скарг в цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2018 року - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_2 220 800, 00 грн. моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.