н/п 2/490/1127/2018 Справа № 490/9491/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

Головуючого - судді Гуденко О. А.,

при секретарі: Кваші С.О

без участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» про захист прав споживача шляхом визнання припиненими зобовязань за кредитним договором, -

Описова частина.

26 жовтня 2017 року позивач звернувся з позовом до ПАТ «Терра Банк» з зазначеним позовом, в якому просив про визнання припиненими з 03 листопада 2014 року зобовязань за кредитним договором

В обгрунтування вимог зазначав, що 18 лютого 2014 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Терра Банк» був укладений Кредитний договір № КД 28/3 (кредитний договір), згідно п.п.1.1, 1.2. якого банк надав позивачу кредит грошові кошти в суммі 200 000 грн., а позивач зобовязався повернути кредит 23 лютого 2015 року усю суму одразу і сплатити проценти за користування у розмірі 24,25 % річних. Також, 18 лютого 2014 року був укладений договір банківського вкладу(депозиту) з виплатою процентів щомісячно , Депозит « Родинний» № ДР -122220: 980( Договір банківського вкладу). Позивач вважає , що на спірні правовідносини поширюється Закон України « Про захист прав споживачів», оскільки цільовим призначенням кредиту були споживчі цілі, і власне сам Кредитний договір є договором споживчого кредиту, та ст.. 108, 110, 118-120 ЦКУ. 30 жовтня 2014 року позивач , дізнавшись про запровадження тимчасової адміністрації , направив банку лист із проханням достроково розірвати Кредитний договір та Договір банківського вкладу з погашенням кредитних зобовязань за рахунок Договору застави майнових прав. Відповіді на адресу позивача не надійшло ,навіть після повторного звернення. А у липні 2017 року позивач отримав від уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку лист від 06.07.2017 із повідомленням , що право вимоги за його кредитом буде виставлено для продажу на відкритих торгах (аукціоні), що означало , що зобовязання не були погашені відповідачем за рахунок вкладних коштів позивача . До позовної заяви ОСОБА_1Г додав копію договору № КД 28/3 від 18.02.2014, з додатком ., копія договору банківського вкладу № ДР 12222:980 від 18.02.2014 р.,копію квитанцій про внесення коштів, копії квитанцій про сплату комісій за кредитним договором, копію листа позивача та копію листа банку з додатками. (у матеріалах справи).

На судовому засіданні ухвалою суду від 14 травня 2018 року було задоволено клопотання щодо залучення співвідповідача « РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» , оскільки право вимоги до ОСОБА_1Г за кредитним договором № КД 28/3 від 18.02.2014 року (яке оспорюється позивачем ) було передане ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Витяг з договору № 4 від 21.02.2018 року (присутній в матеріалах справи) , де можна знайти підтвердження тому , що між ПАТ «Терра Банк» та ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір про відступлення прав вимоги , де Новий Кредитор ( ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів.

Відповідач надав пояснення по справі , де вказав , що право вимоги до Позивача за Кредитним договором № КД 28/5 18.02.2014 належить ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» .

05 червня 2018 року ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» подав відзив , де заперечував проти позовних вимог, обґрунтовуючи тим , що 21 лютого 2018 року ПАТ «Терра Банк» та ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» уклали договір про відступлення парв вимоги № 4 (далі Договір), відповідно до умов якого ПАТ «ТЕРРА БАНК» відступило на користь ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» своє право вимоги до боржників, що не виконали свої фінансові зобовязання перед ПАТ «ТЕРРА БАНК» відповідно до укладених договорів, в тому числі право вимоги за договором № КД -28/3 від 18.02.2014 року. ТОВ « Росвен Інвест Україна» наголошує на тому , що відповідно до умов договору між ним та ПАТ «Терра Банк» останній гарантував наявність та дійсність прав вимоги , що передаються .

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив про задоволення позову в повному обсязі з підстав, викладнених в позові .

Мотивувальна частина.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України

Вищевказані Кредитний договір та договір банківського вкладу з виплатою процентів були укладені 18 лютого 2014 року. При цьому сума вкладу складає 211 900,00 грн, строк повернення вкладу 379 днів з 18.02.2014 року по 23.02.2015 року. Згідно Договору банківського вкладу позивач 18.02.2014 року вніс вклад в сумі 211 900,00 грн і, крім того , здійснював поповнення вкладу :

-14.03.2014 року 4 684,05 грн.,

-14.04.2014 року 6 960,00 грн.,

- 15.05.2014 року 3 775,15 грн.,

-18.06.2014 року 3 745,76 грн.,

-15.07.2014 року 3 928.28 грн.,

Сума вкладу , таким чином , збільшилася до 234 993 , 24 грн .,

Проценти за Кредитним договором позивач сплачував так само справно , сплативши загалом 17 290, 18 грн:

-14.03.2014 року - 1 330,00 грн.,

-14.04.2014 року 3 721,00 грн.,

-15.05.2014 року 4 120,00 грн.,

-18.06.2014 року 4 000,00 грн.,

-15.07.2014 року 4 119 , 18 грн.

Отже, 18.02.2014 , що підтверджується матеріалами справи , між сторонам був укладений договір № ДР 12220:980 застави майнових прав № 01 МП/28/14 за договором банківського депозиту від 18.02.2014 року з щомісячною виплатою процентів Депозит « Родинний», згідно умов якого , цей договір забезпечує вимоги Заставодержателя (банку), що випливають із Кредитного договору.

Проте , з 22 серпня 2014 року в ПАТ «Терра Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію постановою правління Національного Банку України від 21.08.2014 року № 518, та відповідно до Постанови правління НБУ від 23.12.2014 року № 831 з 24.12.2014 року відкликано банківську ліцензію Пат «Терра Банк» та розпочато процедуру ліквідації банку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку, в порядку, встановленому цим Законом.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач два рази звертався з листом до банку з відповідним проханням про припинення зобовязання , проте з наданої банком відповіді , вбачається , що 24.02.2015 року банк визначив кредит позивача у сумі 200 000 , 00 грн., як прострочений , та продовжував на час подання позову нараховувати відсотки , в той же час як нарахування відсотків на вклад за Договором банківського вкладу було припинено банком 29.12.2014 року.

Згідно п.1.14. (абз 1) Кредитного договору , « з метою забезпечення належного та своєчасного виконання грошових зобовязань Позичальника за цим Договором, останній відповідно до вимог ст..26 ЗУ « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» доручає Банку , а Банк набуває право ( але не зобовязаний) здійснювати договірне списання коштів на свою користь та спрямовувати на погашення заборгованості за Кредитним договором на відповідні рахунки обліку Банком такої заборгованості , в рахунок виконання грошових зобовязань Позичальника за цим договором»

Варто зазначити , що відповідно до положень Кредитного договору , договорів банківського вкладу та застави майнових прав, банк має право задовольнити свої грошові вимоги за Кредитним договором за рахунок вкладу позивача шляхом договірного списання вкладних коштів , а якщо це виявиться неможливим , то банк набуває право вкладника за Договором банківського вкладу в частині заборгованості згідно Кредитного договору , внаслідок чого припиняється шляхом поєднання кредитора та боржника в одній особі( ст.. 606 ЦК України) зобовязання за Договором банківського вкладу , та у відповідній сумі вважаються погашеними зобовязання позичальника за Кредитним договором .

Позивач наголошує , що Банк станом на 03.11.2014 року повинен був нарахувати проценти за 258 днів з дати видачі кредиту (18.02.2014 року) в сумі 34 282,19 грн, з яких позивачем було сплачено 17 290, 18 грн., заборгованість позивача за процентами складала 16 992,01 грн.

Станом на 31.05.2018 року , зобовязання за кредитним договором № КД -28/3 від 18.02.2014 року є невиконаним .

23 грудня 2014 року розпочато процедуру ліквідації вказаного банку.

Згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

За лексичним (етимологічним) значенням слів, викладеним у Великому тлумачному словнику сучасної української мови, «поєднання, поєднувати» - це збирати разом; складаючи, зливаючи, створювати одне ціле.

Отже, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Проте у даній справі, не відбулось збігу та поєднання боржника і кредитора в одній особі в розумінні статті 606 ЦК України, отже відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин указаної статті.

Так, у разі зарахування зустрічних вимог діють обмеження, встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 6 статті 2 ЗУ « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства .

Відповідно до статті 46 ЗУ» Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Пункт 8 наголошує , що «забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобовязання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобовязань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

-за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

-кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Але, повертаючись до ЗУ « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , слід звернути увагу на те , що стаття 52 чітко визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку , а також оплату витрат та здійснення платежів.

В будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, у звязку з чим припинення зобовязань за кредитним договором шляхом зарахування однорідних вимог ,які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку статті 52 Закону , не допускається. Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 21 грудня 2016 року № 6-2047цс16

Тому , відповідно до вищенаведеної статті , повернення банківського вкладу , та інші вимоги вкладників підлягають задоволенню в четверту чергу і суд не має права порушувати встановлену черговість і порядок задоволення кредиторів до банку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином , враховуючи положення статтей Цивільного Кодексу , Цивільно- процесуального Кодексу України , Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Постанову Пленуму ВССУ від 21 грудня 2016 року, надавши оцінку наданих доказів сторонами, обґрунтованість та відповідність дійсності чинному законодавству позовних вимог , надавши правову оцінку доводам і запереченням сторін , суд

Керуючись ст. 514. 525 , 610 , 612 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Терра Банк» та ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» про захист прав споживача шляхом припинення зобовязання за кредитним договором відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення суду .

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 26 червня 2018 року.