Справа № 183/1784/18
№ 2/183/1957/18
09 листопада 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря Макаренко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Миколаївнипро визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
30 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
17 квітня 2018 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій усунув недоліки первісної заяви.
Ухвалою суду від 19 квітня 2018 року було відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті.
В обґрунтування вимог, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на праві власності йому належить будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Котовського, будинок 112.
Він набув право власності на будинок у відповідності до договору купівлі-продажу, укладеного 13 червня 2001 року, договір посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 458.
В будинку зареєстровані: його дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2, яка з листопада 2013 року в будинку не проживає, житловим приміщенням не користується.
ОСОБА_1 зазначив в заяві, що на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідач ОСОБА_2 може бути визнана такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.
Позивач посилався на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника житла, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 317, 391, 405 ЦК України, просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Котовського, будинок 112, та зняти її з реєстраційного обліку в примусовому порядку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Котовського, будинок 112.
Право власності позивача підтверджується договором купівлі-продажу від 13 червня 2001 року, договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 458.
Встановлено, що в житловому приміщення зареєстровані: дружина позивача ОСОБА_4 та дочка позивача ОСОБА_2.
Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.
У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до довідки Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 27.03.2018 року № 226-д, в житловому будинку за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Котовського, будинок 112 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
Встановлено, що з листопада 2013 року відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає, житловим приміщенням не користується, в жилому приміщення її особисті речі відсутні, що підтверджується актом від 24 березня 2018 року, складеним за участю голови комісії депутата міської ради ОСОБА_5 та членів комісії: ОСОБА_6, ОСОБА_7
На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України вона може бути визнаною такою, що втратила право користування спірним житлом, в звязку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно вимог пр. зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд приходить лдо наступного.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади.
В звязку з наведеним, в задоволенні позову в зазначеній частині належить відмовити.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80грн.
В звязку з вищенаведеним, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 Миколаївнина користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).
В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Сторони у справі:
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя Д.І. Городецький