П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року місто Київ

справа № 760/7853/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/494/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря Коцюрби Л.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва у складі судді Оксюти Т.Г. від 21 травня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить до територіальної громади міста Києва, балансоутримувачем квартири є КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва". Відповідачі вселилися до квартири самовільно та проживають у ній без достатньої правової підстави.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд виселити відповідачів з квартира АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року позов КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" задоволено. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 із самовільно зайнятого житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" сплачений судовий збір у розмірі 881 грн. з кожного.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення

суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що вона проживала разом з батьком у спірній квартирі з січня 2015 року, несла витрати по утриманню майна і фактично являється членом сім`ї наймача, а тому відсутні правові підстави для її виселення. Крім того, зазначена квартира не перебуває у власності позивача, а тому позов поданий неналежним позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу до суду не подали.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Києва та перебуває на утриманні КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (житлово-експлуатаційної ділянки № 903) з травня 2015 року.

Останнім наймачем квартири був ОСОБА_5, який проживав у зазначеній квартирі на підставі ордера на житлове приміщення № 029406 від 3 січня 1989 року, виданого Виконавчим комітетом Залізничної районної Ради народних депутатів міста Києва.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Відомості про його реєстрацію були виключені 2 вересня 2016 року.

На час звернення позивача із позовом за цією адресою ніхто із мешканців не зареєстрований.

Разом з тим, у спірній квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2, при цьому рішення про надання їм житла органами місцевого самоврядування не приймалося, ордер на заселення не видавався.

ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_3.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі самоправно зайняли спірну квартиру, а тому не набули права користування житлом і підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Такий висновок суду є правильним.

Права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин регулюються Житловим кодексом України (далі - ЖК України).

Так, відповідно до положень ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової

компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Таким чином єдиною правовою підставою для зайняття особою жилого приміщення державного або громадського житлового фонду є ордер.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачами не було дотримано порядку вселення в спірне жиле приміщення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі самоправно зайняла спірну квартиру, а тому не набули права користування житлом і підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що набуття відповідачкою права на подальше користування житлом у зв'язку із доведеністю факту її постійного проживання у спірній квартирі з січня 2015 року та те, що вона фактично була членом сім`ї наймача (ОСОБА_5.) є необґрунтованими.

Доведеність факту тривалого проживання у спірній квартирі з будь-якого часу не доводить набуття відповідачкою права на подальше користування житлом, а тому правового значення для вирішення питання про виселення немає. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 була членом сім`ї наймача ОСОБА_5

Посилання у апеляційній скарзі на те, що КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" не є власником спірної квартири є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2018 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова