Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 639/4336/15-ц

провадження № 61-4543св18

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Українське хутро», комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2016 року у складі суддів: Котелевець А. В., Кірсанової Л. І., Трішкової І. Ю. та касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року у складі суддів: Котелевець А. В., Гуцал Л. В., Трішкової І. Ю.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «Українське хутро» (далі - ТОВ «Торговий дім «Українське хутро»), комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс») про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Позов мотивовано тим, що вона є власником нежитлових приміщень № 1-10, 13-16, 16-А загальною площею 187,3 кв. м першого поверху у будівлі літ. «А-4» будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10 червня 2010 року. На підставі договору від 12 грудня 2014 року вказаними нежитловими приміщеннями користується ТОВ «Торговий дім «Українське хутро». Вказувала, що 03 квітня 2015 року приміщення торгової зали площею 62,6 кв. м, яким користується ТОВ «Торговий дім «Українське хутро», було залите у зв'язку з розривом колби фільтру холодної води у квартирі АДРЕСА_2, яка розташована поверхом вище за вказаною адресою та належить відповідачам. Внаслідок залиття мало місце часткове обвалення штукатурки на стелі, на стінах утворилися численні плями, лінолеум на підлозі покоробився, паркет набух і піднявся, електропроводка знаходилася в аварійному стані, електропостачання було відновлено лише 27 квітня 2015 року. У приміщенні відчувається неприємний запах, підвищена вологість, з'явилась пліснява, що перешкоджає нормальній роботі ТОВ «Торговий дім «Українське хутро», також постраждало торгівельне обладнання та хутрові вироби в торгівельній залі. Сума відновлювального ремонту згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості ремонту торгового залу складає 40 640 грн 40 коп. Також зазначала, що внаслідок залиття їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 15 тис. грн.

З урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь 40 640 грн майнової шкоди та 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди - по 7 500 грн з кожного.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Актом комісії дільниці № 42 КП «Жилкомсервіс» м. Харкова від 03 квітня 2015 року не встановлено та не зазначено дійсну причину залиття нежитлових приміщень, що належать на праві власності позивачу. Комісією не перевірялися можливі варіанти залиття нежитлового приміщення, причину залиття в акті вказано зі слів позивача, що не підтверджує обставин про те, що саме відповідачі завдали шкоди позивачці.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 28 251 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 1 271 грн 41 коп. судового збору по 635 грн 75 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що факт розриву колби фільтру холодної води в квартирі відповідачів підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які відповідачами не спростовані. Крім того, згідно акта від 03 квітня 2015 року ОСОБА_2 підтвердила факт залиття з квартири АДРЕСА_2 та ніяких заперечень до акта не внесла.

Додатковим рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 495 грн 60 коп. по 2 247 грн 80 коп. з кожного.

Додаткове рішення мотивовано тим, що стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 94 грн, сплачений ОСОБА_1 на виконання ухвали судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 травня 2015 року, судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп., сплачений ОСОБА_1 за подання заяви про забезпечення позову, а також витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року в розмірі 4 158 грн.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на припущеннях, а позовні вимоги підтверджені неналежними доказами. Так, актом, складеним 03 квітня 2015 року інженером дільниці № 42 КП «Жилкомсервіс» не встановлено дійсної причини залиття, доказів пошкодження фільтра холодної води у квартирі відповідачів матеріали справи не містять. Вказаний акт складено із порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, тому він не може бути належним доказом у справі. Покази свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про те, що у квартирі відповідачів відбувся розрив колби фільтру холодної води, не є належним підтвердженням причини залиття з вини відповідачів, оскільки про вказані обставини свідки дізналися від позивача і свідчили лише про фактичне потрапляння води у приміщення торгової зали, а не про його причину. Проведеною судовою будівельно-технічною експертизою встановлено, що визначити причину залиття не надається можливим. Розмір майнової шкоди, стягнутий судом, не відповідає дійсності.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, оскільки вина відповідачів у залитті нежитлового приміщення, належного позивачу, доведена. Відповідач ОСОБА_2 визнала факт розриву колби фільтра холодної води, також цей факт підтверджений актом КП «Жилкомсервіс» від 03 квітня 2015 року та показами свідків.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, ОСОБА_2 просять змінити додаткове рішення апеляційного суду та стягнути судові витрати у розмірі 201 грн 74 коп. по 100 грн 87 коп. з кожного, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутній фінансовий документ, який підтверджує факт перерахування позивачем коштів за проведення судової будівельно-технічної експертизи, також судом неправильно застосовано статтю 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), згідно вимог якої судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Суди установили, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень першого поверху № 1-10, 13-16, 16-А загальною площею 187,3 кв. м в будівлі літ. «А-4» будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 10 червня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В. О.

Користувачем приміщень є ТОВ «Торговий дім «Українське хутро».

Власниками квартири АДРЕСА_2, розташованої у цьому ж будинку, є ОСОБА_3 та ОСОБА_2

03 квітня 2015 року приміщення торгової зали ТОВ «Торговий дім «Українське хутро» площею 62,6 кв. м залито водою.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1167 ЦК Українипередбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У частині першій статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) закріплено загальне правило розподілу обов'язків з доказування, а саме кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Разом з тим, частиною першою статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно акта обстеження, складеного 03 квітня 2015 року начальником, інженером та майстром дільниці № 42 КП «Жилкомсервіс», в обстеженому приміщенні виявлені сліди залиття і крапельна теча на всій площі стелі, з елементами обвалення штукатурки в торговій залі. При обстеженні покриття підлоги виявлено сліди залиття по всій площі зали, лінолеум місцями покороблений. На момент обстеження приміщення електропостачання відсутнє. Зі слів власника ТОВ «Торговий дім «Українське хутро» залиття виникло 03 квітня 2015 року з вищерозташованої квартири АДРЕСА_2 внаслідок розриву колби фільтра холодної води. Власник квартири АДРЕСА_2 підтвердила факт залиття з її квартири.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1107 від 30 березня 2016 року причину залиття 03 квітня 2015 року нежитлового приміщення - торгової зали на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 - встановити не надається можливим. Розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок залиття належного їй нежитлового приміщення, становить 33 901 грн, вартість відновлювального після залиття ремонту складає 37 931 грн.

У дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року зазначено, що під час проведення огляду як вказаного вище нежитлового приміщення, яким користується ТОВ «Торговий дім «Українське хутро», так і квартири відповідачів, було встановлено вологі сліди на стелі приміщення торгівельної зали. Вологі сліди знаходяться на стелі приміщення, під перекриттям, що відділяє приміщення торгівельної зали від приміщень квартири АДРЕСА_2, в місці розташування її кухні. Найбільш вірогідне потрапляння води в торгівельну залу можливе через перекриття, яке відділяє торгівельну залу від кухні квартири АДРЕСА_2. Оглядом квартири АДРЕСА_2 встановлено, що в ній проводиться ремонт, витікання води з водопровідних засобів під час огляду не виявлено. Враховуючи те, що експерт не приймав участі у складенні акта про залиття, а також те, що з моменту залиття минув значний проміжок часу, визначити причину залиття 03 квітня 2015 року нежитлового приміщення не надається можливим.

Ураховуючи викладене, факт залиття нежитлових приміщень, які належать позивачу, з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується актом про залиття та висновками судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року № 1107, які відповідачами не спростовані.

Встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню у розмірі, визначеному висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2016 року № 1107, без врахування податку на додану вартість.

Розмір моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції обґрунтовано визначив з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив із того, що в результаті винних дій відповідачів, позивачу завдано моральної шкоди, врахувавши вимоги розумності, справедливості та обсягу душевних страждань.

Доводи касаційної скарги про те, що акт про залиття складено неналежним чином та покази свідків не є належним підтвердженням причини залиття з вини відповідачів, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом апеляційної інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Ухвалюючи рішення та додаткове рішення у справі, апеляційний суд не звернув уваги на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тому судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При розрахунку розміру судових витрат, належних до стягнення з відповідачів на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог, апеляційний суд мав виходити з того, що вимоги позивача задоволені у розмірі 70 відсотків, тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, має становити 70 відсотків від судових витрат, сплачених позивачем (1 271 грн 41 коп. + 94 грн + 243 грн 60 коп. судового збору та 4 158 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи), тобто, від 5 767 грн 01 коп., що становить 4 036 грн 90 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не підтверджено сплату за проведення судової будівельно-технічної експертизи, є необґрунтованими, оскільки листом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса підтверджено, що судова експертиза вартістю 4 158 грн сплачена позивачем.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 412 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки рішення та додаткове рішення ухвалено апеляційним судом з такими порушеннями норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, такі обставини відповідно до статті 412 ЦПК Україниє підставою для його зміни.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_3,ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Зменшити розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 5 767 грн 01 коп. до 4 036 грн 90 коп., тобто до 2 018 грн 45 коп. із кожного.

В іншій частині рішення апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик