ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2374/18
Провадження №2/477/1000/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Воскресенської селищної обєднаної територіальної громади Вітовського району Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: пров.Пушкаревського, 1 в с.Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, земельну ділянку площею 0,1016 га для будівництва та обслуговування вище вказаного житлового будинку, а також на земельну ділянку площею 4, 54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 16 лютого 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що ОСОБА_4 був одружений із її рідною бабусею ОСОБА_3 Позивач проживала зі спадкодавцем однією сімєю по пров.Пушкаревського, 1 в с.Пересадівка Вітовського району Миколаївської області та між ними склались відносини як між онукою і дідом.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 склав заповіт на її користь, при цьому у заповіті зазначив її онукою. Оскільки їх кровні родинні відносини не існують і не можуть бути підтверджені, нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 Дружина померлого її бабуся від прийняття спадщини відмовилась, будучи обізнаною про наявність заповіту та волі її чоловіка.

Посилаючись на неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку через відсутність родинних відносин між нею та спадкодавцем, проте враховуючи волю ОСОБА_4, висловлену у заповіті, просить про захист її прав в судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав, підтвердив обставини викладені у позовній заяві. Вказував, що спадкодавець розпорядився належним йому майном за своєю волею на користь ОСОБА_2, при цьому не був обізнаний про негативні наслідки зазначення родинних відносин зі спадкоємцем за заповітом. Вказує, що відсутність родинних відносин між даними особами не змінює волі спадкодавця та не може позбавити позивача її прав на вище вказане спадкове майно. Останньою у передбачений законом спосіб та строк здійснено всі умови прийняття спадщини, тому вважає, що її право на прийняття спадщини має бути захищене судом.

Відповідач Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила, однак звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутністю представника сільської ради, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 45).

Згідно заяви третьої особи ОСОБА_3, остання у звязку з тяжким станом здоровя просила про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечувала.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 211, ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та вимог ч. 3 ст. 200, 206, 207 ЦПК у звязку із визнанням позову відповідачем, можливим прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне.

У власності ОСОБА_4 перебувало нерухоме майно, зокрема: житловий будинок № 1 з господарськими будовами та спорудами, що розташовані по провулку Пушкаревського в с.Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, належний останньому на підставі свідоцтва від 13 липня 1999 року (а.с. 22); земельна ділянка площею 0,1016 га, кадастровий номер :07:053:0004 за цією ж адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будов та споруд, згідно Державного акту ЯК №797133 від 15.07.2010 року (а.с. 26), а також земельна ділянка площею 4,54 га, кадастровий номер :05:000:00256, розташована на території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту Р4 №090892 від 23.05.2002 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 27-29).

Згідно копії свідоцтва про шлюб І-ФП № 257325, ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому 04 липня 1974 року шлюбі із ОСОБА_5 (після шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_6 (а.с. 20).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ФП №274752, ОСОБА_4 помер 16 лютого 2018 року (а.с. 21).

За даними копії спадкової справи 94/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 21 червня 2018 року приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 01 листопада 2011 року. Відповідно до даного заповіту ОСОБА_4 заповідав все належне йому майно онуці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У передбачений законом шестимісячний строк, ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини відповідно до заповіту.

Дружина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про обізнаність щодо її прав як спадкоємця, що має право на обовязкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України, однак від прийняття спадщини відмовилася.

Підстави, з яких ОСОБА_2 була змушена звернутися до суду із вказаним позовом підтверджуються постановою нотаріуса від 18.09.2018 року вих.№869/02-14, відповідно до якого нотаріусом відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 відповідно до заповіту, в якому спадкодавець заповідав майно онуці ОСОБА_2, у звязку з тим, що з поданих заявницею документів безспірно підтверджується відсутність родинних звязків зі спадкодавцем ОСОБА_4

Відповідно до п.5.1. Глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», якщо в заповіті зазначені родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус перевіряє документи, що підтверджують факт родинних відносин.

Втім, як встановлено судом, родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_4 та спадкоємцем за заповітом ОСОБА_2 відсутні. За такого, захист прав позивача як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_4 можливий лише в судовому порядку з вирішенням питання щодо права власності відносно спадкового майна.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За положеннями ст.ст.1222-1223 ЦК, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.ст.1233-1236 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Враховуючи положення вказаних норм закону, спадкодавець вправі на власний розсуд розпорядитись належним йому майном, виклавши свою волю у заповіті, при цьому незалежно від наявності родинних відносин, особа може бути спадкоємцем за заповітом.

Заповіт є одностороннім правочином. Підстави нікчемності правочину визначені відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України, згідно якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Обставини, які б вказували на нікчемність заповіту, складеного за волею ОСОБА_4 судом не встановлені. Відсутність родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, про які зазначено у заповіті, не є істотними умовами вказаного правочину, та також не свідчать про його недійсність.

Право ОСОБА_2 як спадкоємця за заповітом визначено положеннями Глави 85 ЦК України.

Враховуючи наведене, приписи ст. 1218, 1233-1236 ЦК України, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1233-1236 ЦК України, позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка спадщину у передбачений законом строк та спосіб прийняла, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України її право на спадщину гарантовано державою, однак можливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпана з підстав, про які зазначено вище, а тому, на підставі ст.16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право ОСОБА_2 підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 244, 259, 261, 263, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 16 лютого 2018 року, право власності на:

-житловий будинок № 1 з господарськими будовами та спорудами, що розташовані по провулку Пушкаревського в с.Пересадівка Вітовського району Миколаївської області;

-земельну ділянку площею 0,1016 га, кадастровий номер :07:053:0004, по провулку Пушкаревського, 1 в с.Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будов та споруд (право спадкодавця посвідчено відповідно до Державного акту ЯК №797133 від 15.07.2010 року);

-земельну ділянку площею 4,54 га, кадастровий номер :05:000:00256, розташовану на території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, за цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (право спадкодавця посвідчено відповідно до Державного акту Р4 №090892 від 23.05.2002 року).

Відповідно до ст.136 ЦПК України, зменшити позивачу суму судового збору до фактично сплаченої - 1604,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2018 року.

Суддя Л.М. Семенова