Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 711/6606/15-ц

провадження № 61-13555св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2016 року у складі судді Степаненко О. М. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Корнієнко Н. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 107 500,00 дол. США зі сплатою 15 % річних та терміном повернення до 13 квітня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 15 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13 361 714,56 грн, яка складається з суми строкової заборгованості за основним боргом кредиту - 66 776,29 дол. США, що еквівалентно 1 468 764,53 грн, простроченої заборгованості за основним боргом - 36712,71 дол. США, що еквівалентно 807 507,07 грн, строкової заборгованості за відсотками - 862,41 дол. США, що еквівалентно 18 968,97 грн, простроченої заборгованості за відсотками - 106 623,66 дол. США, що еквівалентно 2 345 219,39 грн, пені - 8 721 254,60 грн.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 14 квітня 2008 року у розмірі 14 919 346,19 грн, яка складається з суми строкової заборгованості за основним боргом кредиту - 67 224,21 дол. США, що еквівалентно 1 478 616,67 грн, простроченої заборгованості за основним боргом за кредитом - 36 264,79 дол. США, що еквівалентно 797 654,94 грн, строкової заборгованості за відсотками - 2 328,50 дол. США, що еквівалентно 51 216,06 грн, простроченої заборгованості за відсотками 127 619,04 дол. США, що еквівалентно 2 807 019,07 грн, пені - 9 784 839,45 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,0 кв. м, житловою площею 37,0 кв. м, що на праві власності належить ОСОБА_4, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки у розмірі 603 428,48 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 14 квітня 2008 року у розмірі 13 308 679,20 грн, яка складається з: суми строкової заборгованості за основним боргом кредиту - 67 224, 21 дол. США, що еквівалентно 1 478 616,67 грн, простроченої заборгованості за основним боргом кредиту - 36 264,79 дол. США, що еквівалентно 797 654,94 грн, строкової заборгованості за відсотками - 2 328,50 дол. США, що еквівалентно 51 216,06 грн, простроченої заборгованості за відсотками - 54 391,26 дол. США, що еквівалентно 1 196 352,08 грн, пені - 9 784 839,45 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,0 кв. м, житловою площею 37,0 кв. м, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки у розмірі 603 428,48 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у квітня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зазначав, що визнанням права власності на іпотечне майно за позивачем фактично позбавлено його житла.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 711/6606/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що14 квітня 2008 між відкритим акціонерним банком «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 (відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 10 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, змінив своє прізвище на - ОСОБА_3) був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит на суму 107 500 дол. США зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення до 13 квітня 2028 року.

Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 14 квітня 2008 року розмір процентів був змінений з 15 % річних на 18 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у цей же день між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Крім цього, кредитний договір забезпечений договором поруки укладеними 14 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за яким останні зобов'язалися солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 04 березня 2009 року стягнуто з боржника ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 солідарно на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 815 046 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», керуючись Законом України «Про іпотеку», просило у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банківською установою права власності на нього.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з умовами договору іпотеки, укладеного між сторонами, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 10).

Відповідно до пункту 11.3.1 звернення стягнення за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Такого не передбачає й Закон України «Про іпотеку».

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом із тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

За змістом вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку» для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

З огляду на зазначене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, звернувши стягнення на предмет іпотеки в обраний позивачем спосіб, на вищезазначене уваги не звернув, не врахував те, що умовами іпотечного договору не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Частиною першою статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а частиною третьої цієї статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи з вищенаведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат