Провадження № 2/234/289/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Вербовецька Д.В., Ситник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди

учасники:

представник позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22 вересня 2017 року адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позовна заява вмотивована тим, що 22.05.2014 року ОСОБА_1 уклав договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №А3-033/004/14 0001651 зі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Предметом страхування були майнові інтереси позивача, які повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом CHEVROLET AVEO СПГ, р/н НОМЕР_1. В період часу з 03.06.2014 року до 31.07.2014 року невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем НОМЕР_2, тобто стався страховий випадок викрадення. У відповідності до положень договору відповідач зобовязаний був виплатити позивачу страхове відшкодування, але виплати він не провів, а направив листа про відмову у страховому відшкодуванні №154/18 від 18.01.2016 року, чим порушив норми Цивільного кодексу України, ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Внаслідок викрадення т/з позивач вчинив всі необхідні дії для врегулювання страхового випадку та здійснення страхової виплати, чого не було здійснено відповідачем.

Просив суд стягнути з ПрАТ«Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 70320 грн., моральну шкоду у розмірі 7000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27.09.2018 року провадження по справі відкрито, призначено до попереднього розгляду, 27.12.2018 року винесено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження згідно ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК викладено в новій редакції.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23.11.2017 року зі Штабу АТЦ при СБУ судом витребувано інформацію про захоплення органів державної влади на території м. Краматорськ з початку червня 2014 року по 31.07.2014 року та про зафіксовані обстріли. 20.12.2017 аналогічна ухвала була направлення для виконання Донецькій обласній військово-цивільній адміністрації Донецької обласної державної адміністрації.

31.10.2017 року від представника ПрАТ«Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_3 надійшли до суду заперечення. В запереченнях представник зазначає, що 01.09.2014 року до ПрАТ «УПСК» надійшла заява-повідомлення про страховий випадок, про викрадення невстановленої особою застрахованого т/з в період з початку червня по 31.07.2014 року. Це вказує на порушення страхувальником обовязку, викладеному у п. 20.3.10 Договору страхування, оскільки страхувальник мав повідомити про настання події службу технічного асистансу не пізніше 01 год. 00 хв. 03 червня 2014 року, а страховика - 5 червня 2014 року. Також стало відомо про те, що на початку червня 2014 року ОСОБА_1 залишив застрахований т/з та залишив м. Краматорськ у звязку із загостренням ситуації, що сталась внаслідок захоплення влади незаконними збройними формуваннями. В порушеннями вимог Договору страхування страхувальник жодного разу, з моменту, коли йому стало відомо про загострення ситуації в м. Краматорськ аж до 31.07.2014 року включно, не повідомили страховика про те, що припинився зв'язок з особою, яка керувала т/з, а саме ОСОБА_4. В порушення вимог п.21.2 Договору страхування позивачем не надано до ПрАТ «УПСК» свідоцтво про реєстрацію застрахованого т/з, повний комплект оригінальних ключів та довідку органу внутрішніх справ із зазначенням власника застрахованого т/з, реквізитів, місця, часу та обставин викрадення т/з. Просив у задоволенні позову відмовити.

23.11.2017 року представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надав до суду письмові пояснення, та 27.02.2018 року відзив на позов, з якого вбачається наступне. Подія, яка сталася з т/з CHEVROLET AVEO СПГ, р/н НОМЕР_1 у період часу з початку червня 2014 року до 31.07.2014 року не віднесена до страхового випадку відповідно до п.22.1 Договору страхування, а тому не породжує обовязку страховика щодо виплати страхового відшкодування. Зазначив, що відповідно до приписів чинного законодавства м. Краматорськ, на території якого розташовано застраховане майно, є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває АТО. Відтак, з огляду на проведення АТО на сході України на підставі п.22.1 Договору страхування заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обовязку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Представник позивача у судовому засіданні позов просив задовольнити, з підстав зазначених у ньому.

В судовому засіданні представник відповідача просив позовні вимоги залишити без задоволення, як безпідставні та необґрунтовані.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 20 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик зобов'язаний при настанні страхованого випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

22.05.2014 між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № А3-033/004/14 0001651 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (далі - ТЗ), вказаним у пункті 7 цього договору, який пройшов реєстрацію в ДАІ або в інших компетентних органах, має індивідуальний (заводський) номер кузова (двигуна, шасі) і належить йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або на інших законних підставах, а також додатковим обладнанням до нього (далі - ДО), згідно з обраною Програмою страхування. Обрану програму страхування зазначено у пункті 5.1 цього договору, умови за програми страхування визначено в пункті 25 цього договору.

Пунктом 7 договору визначено, що забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Chevrolet Aveo СПГ, легковий седан, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, об'єм двигуна - 1498, номер кузова:Y6DSF69YE4B283292.

Відповідно до п.9 Договору страховим ризиком є викрадення (крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння) ТЗ та/або його ДО.

Страховим випадком, у відповідності до п.19.12 Договору, є ДТП, ІВП, ПДТО, викрадення, подія, передбачена цим Договором страхування (ризик зазначений у п.9 Договору), яка відбулася в період дії Договору і не підпадає під виключення або обмеження згідно з цим Договором, з настанням якої виникає обовязок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику (Вигодонабувачу) на умовах Договору.

01.08.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою-повідомленням про настання страхового випадку (вх. №019/14), в якій повідомив, що в період часу з 03.06.2014 по 31.01.2014 невстановлена особа незаконно заволоділа автомобілем Chevrolet Aveo СПГ, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить йому, тобто сталося викрадення.

У вказаній заяві-повідомленні позивач також зазначив, що 31.07.2014 о 16 год. 04 хв. ним було повідомлено диспетчерську службу технічного асистенту відповідача за телефоном (0800 50 70 50), та в подальшому надано письмові пояснення Страховику.

01.08.2014 ОСОБА_5 про даний випадок повідомлено правоохоронні органи. 01.08.2014 до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.289 КК України. Кримінальне провадження зареєстроване за №0001562.

Станом на 05.06.2018 кримінальне провадження не розкрито та перебуває у провадженні слідчого СВ Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, що підтверджується листом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області.

26.10.2015 відповідачем була надана письмова відповідь (вих. №44/02/2610) на заяву-повідомлення позивача про настання страхового випадку, з якої вбачається, що відповідачем було зазначено про ненадання позивачем повного пакету документів, необхідних для прийняття страховиком рішення про визнання події страховою та запропоновано надати повний комплект оригінальних ключів.

Позивачем, в свою чергу, 09.12.2015 було надано відповідачу адвокатський запит, в якому зазначено, що копія реєстраційного документа на т/з була представлена до страхової компанії, також був представлений один комплект ключів, іншим комплектом ключів, а також оригіналом реєстраційного документу заволоділи викрадачі автомобілю, тому надати їх неможливо. Отримати пояснення особи, що користувалася транспортним засобом під час настання події ОСОБА_1 також не зміг, тому що місцезнаходження цієї людини, а саме ОСОБА_6, не встановлено і він розшукується органами поліції.

24.12.2015 відповідач відповів на адвокатський запит (вих. №52/01/2412) та зазначив, що для прийняття рішення про кваліфікування події страховим випадком, проведення виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 необхідно надати документи щодо особи ОСОБА_6, який на момент події був експлуатантом транспортного засобу.

У відповідь на лист Страховика від 24.12.2015, ОСОБА_1, на адресу відповідача направлено адвокатський запит від 11.06.2016 з якого суд вбачає, що позивач, зазначені у листі Страховика, документи надати не має змоги та рекомендує страховій компанії отримати їх самостійно у державних органах. Також просив прийняти рішення по вказаному випадку.

У статті 991 Цивільного кодексу України та статті 26 Закону України «Про страхування» визначено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування.

В частині 2 статті 26 Закону України «Про страхування» зазначено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

18.01.2016 за вих.№154/18 ПрАТ«УПСК» прийняте рішення про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування.

Рішення мотивоване тим, що Страхувальником порушені умови Договору, а саме обовязок, викладений у п.20.3.10 Договору, оскільки про подію необхідно було повідомити службу технічного асистансу не пізніше 01 год. 00 хв. 03.06.2014, а страховика 05.06.2014, тоді як фактично повідомлення було здійснено 31.07.2014 (технічний аситанс), 01.08.2014 (Страховика); залишено місто Краматорськ у звязку із загостренням ситуації, що сталось внаслідок захоплення влади незаконними збройними формуваннями; не повідомлено Страховика про зміну ступеню страхового ризику, що передбачено п.20.3.6 та 20.3.8 Договору; не надано до ПрАТ«УПСК» свідоцтва про реєстрацію Застрахованого ТЗ, повний комплект оригінальних ключів та довідку органу внутрішніх справ із зазначенням власника Застрахованого ТЗ, реквізитів Застрахованого ТЗ, місця, часу та обставин викрадення Застрахованого ТЗ, що є порушенням п.21.2 Договору. Тобто, у звязку з невиконанням Страхувальником обовязків, визначених п.20.3.2, п.20.3.10, п.20.3.12, п.21.2 Договору страхування, керуючись п.22.1 та п.23.1.7 правових підстав для визнання події страховим випадком Страховиком не встановлено та відмовлено у виплаті страхового відшкодування за викрадений транспортний засіб ОСОБА_1

Вирішуючи вимогу позивача про виплату страхового відшкодування, суд встановлює дотримання позивачем, як страхувальником, норм законодавства та умов, укладеного між сторонами договору при настанні певної події, що має наслідком визнання такої події страховим випадком та виплату страхового відшкодування.

Як вказувалось вище, відповідач на підтвердження своїх доводів щодо відмови у визнанні події страховим випадком і відмови у виплаті страхового відшкодування посилався на зміст п.22.1 та 23.1.7 Договору страхування.

Судом встановлено, що згідно п.22.1 не підлягають страхуванню за Договором ризики та виплата страхового відшкодування не здійснюється за подіями, що повязані з експлуатацією застрахованого ТЗ під час будь-яких військових дій, громадських заворушень, громадянської війни, страйків, дії знарядь війни, вторгнення військ, повстання, вуличних безпорядків, локаутів, терористичних актів або будь-яких інших дій за політичними, економічними, соціальними мотивами, примусового вилучення, конфіскації, реквізиції, арешту чи пошкодження за розпорядженням існуючого де-юре та де-факто уряду чи будь-якого органу влади або знищення застрахованого ТЗ на вимогу представників військової чи цивільної влади.

Приписами ч.3 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Так, загальновідомими обставинами є той факт, що 13.04.2014 на Сході України розпочалась антитерористична операція - комплекс військових та спеціальних організаційно-правових заходів українських силових структур, спрямований на протидію діяльності незаконних російських та проросійських збройних формувань у війні на сході України. Операція тривала з 14 квітня 2014 року до 30 квітня 2018.

Зі стенограми розмови ОСОБА_1 та оператора технічного асистансу судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 про місцезнаходження автомобілю не дбав, так як передав його для експлуатації в службу таксі, а також залишив м. Краматорськ.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, у порушення вимог п.20.3.6 та п.20.3.8 Договору страхування, не ставився до Застрахованого ТЗ так само дбайливо, якби він був не застрахований та не надав Страховику інформацію про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику і надалі, протягом двох робочих днів у письмовій формі не повідомляв Страховика про будь-яку зміну ступеню страхового ризику або істотної інформації.

Відповідно до п. 23.1.7 Договору підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є невиконання чи неналежне виконання Страхувальником та/або Експлуатантом обовязків, покладених на нього цим Договором.

Відповідач вказував, що позивачем порушено умови п.20.3.2, п.20.3.10, п.20.3.12, п.21.2 Договору страхування, якими визначено:

п.20.3.2 «Страхувальник зобовязаний дотримуватися та забезпечити дотримання Експлуатантом умов та вимог Договору, програм, правил страхування, ПДР, відповідних правил експлуатації застрахованого ТЗ, правил охорони праці, збереження застрахованого ТЗ відповідно до законодавства України»;

п.20.3.10 «при настанні події, яка в подальшому може кваліфікуватись як страховий випадок (далі - подія), негайно, але не пізніше 60 хв. з місця її настання, повідомити про це диспетчерську службу технічного асистансу Страховика (тел. 0-800-50-70-50), а також письмово повідомити Страховика протягом 2 (двох) робочих днів з дня настання події. Якщо Страхувальник (Експлуатант) з поважних причин не мали можливості виконати зазначені дії, вони повинні довести це документально. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення без поважних причин: а) диспетчерської служби технічного асистансу Страховика є підставою для відмови у виплаті частини або повного обєму страхового відшкодування по такій події; б) Страховика (в письмову вигляді) протягом 2 (двох) робочих днів з дня настання події є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування»;

п. 20.3.12 «страхувальник зобовязаний надавати Страховику всі необхідні документи та інформацію для встановлення факту, причин, обставин настання події, що має ознаки страхового випадку і необхідні документи для проведення страхового розслідування та сприяти Страховику у проведенні страхового розслідування»;

п.21.2 Договору визначений перелік документів для надання Страхувальником Страховику, у т. ч. п. п. р) при настанні події, яка може бути кваліфікована за ризиком Викрадення: 1) довідку з ОВС із зазначенням повного імені власника; всі документи на реєстрацію застрахованого ТЗ, повний комплект оригінальних ключів тощо. Примітка: У разі якщо ключі від застрахованого ТЗ або оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було викрадено разом із застрахованим ТЗ, то Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, крім випадку коли викрадення ТЗ разом із документами на ТЗ (свідоцтвом про реєстрацію ТЗ) та/або ключами до системи запалення ТЗ було здійснено шляхом розбою, що підтверджується документами відповідних компетентних органів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що викрадення автомобілю було здійснено не шляхом розбою, а також той факт, що в адвокатських запитах ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «УПСК» він не заперечував того факту, що не має можливості виконати умови договору щодо надання оригіналу свідоцтва про реєстрацію ТЗ, усіх комплектів ключів від нього, а також документів на імя Експлуатанта ТЗ - ОСОБА_6, а також враховуючи, що повідомлення технічного асистансу та Страховика про подію відбулось з порушенням строків, передбачених п. 20.3.10 Договору і поважність причин пропуску строку не підтверджена Страхувальником документально, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про правомірність відмови у визнанні події страховим випадком та виплаті страхового відшкодування є обґрунтованими, а неподання Страхувальником Страховику усіх документів передбачених п. 20.3.12, 21.2, а також порушення строків повідомлення про подію (п. 20.3.10 Договору) має наслідком правомірну відмову відповідача у визнанні події страховим випадком і виплаті страхового відшкодування на підставі п.22.1 та 23.1.7 Договору страхування.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС по справі №910/13353/17 від 01.03.2018 року.

За таких встановлених судом обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу немає, а відтак у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, повязаних з розглядом справи та входять до складу судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Отже, у звязку з висновком суду про відмову у позові витрати на професійну правничу допомогу покладені на позивача і вимога про їх стягнення з відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 141, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (84300, Донецька область, м. Краматорськ, бул. КраматорськийАДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_4) до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд.40, ЄРДПОУ 300465) про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області.

Повний текст рішення виготовлений суддею 27.06.2018 у м. Краматорськ Донецької області.

Суддя ОСОБА_7