04.06.2018 Єдиний унікальний номер 205/8390/17
Єдиний унікальний номер судової справи 205/8390/17
Номер провадження 2/205/720/18
РІШЕННЯ

іменем України

04 червня 2018 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/8390/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

ОСОБА_1 14 грудня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 квітня 2008 року помер ОСОБА_4.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений Другою дніпропетровської державною нотаріальною конторою від 24 лютого 1993 року за реєстровим № 3-1145, відповідно до якого спадкоємцем належного йому на момент смерті майна є ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння № 56 по вул. Лютневій в м. Дніпро.

ОСОБА_1 спадщину прийняла фактично, оскільки на день смерті була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою.

ОСОБА_4 на підставі рішення Виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 15 листопада 1950 року за № 1146/18 та акту відводу земельної ділянки під індивідуальне будівництво від 13 грудня 1950 року було надано земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Чкалова, вулиця Орджонікідзе, 22-а, під будівництво індивідуального будинку.

Після отримання земельної ділянки ОСОБА_4 почав будівництво житлового будинку.

Рішенням Виконкому міської ради депутатів трудящих від 17 січня 1952 року за № 93, селище Чкалова увійшло в межі Ленінського району м. Дніпропетровська та вулицю Орджонікідзе було перейменовано на вулицю Лівобережну.

Рішенням Виконкому міської ради депутатів трудящих від 25 грудня 1956 року за № 1512, вулицю Лівобережну перейменовано на вулицю Лютневу.

Однак, право власності на домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Лютнева, 56, ОСОБА_4 не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

03 листопада 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3 від 03 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з ненаданням правовстановлюючого документу на домоволодіння.

На підставі вищезазначеного просить визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Лютнева, буд. 56, опис обєкта нерухомого майна: житловий будинок літ. А-1, прибудова літ. А1-1, прибудова літ. а-1, загальною площею 59,1 м2, житловою площею 36,7 м2, сарай літ. Б, погріб під літ. Б літ. пг, вхід в погріб літ. В, літня кухня літ. Г з прибудовою літ. г, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, гараж літ. Ж, споруди № 1-4, І, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 28 квітня 2008 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2018 року витребувано від приватного нотаріуса ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_5 належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4, померлого 28 квітня 2008 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, участі в судових дебатах не приймала, письмово просила розглянути справу у відсутності представника.

Від представника позивача ОСОБА_7 надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 міської ради не зявився. Про день, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Від приватного нотаріуса ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3 надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, відповідно до вимог законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 28 квітня 2008 року помер ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 3965 (а.с. 9).

ОСОБА_4 на день смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

За життя ним був складений заповіт від 24 лютого 1993 року посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, яким ОСОБА_4 заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось ОСОБА_1 (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння № 56 по вул. Лютневій в м. Дніпро.

ОСОБА_1 спадщину прийняла фактично, оскільки на день смерті була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою № 248 від 01 вересня 2016 року, затвердженою головою квартального комітету № 34 ОСОБА_8 (а.с. 16).

Згідно спадкової справи № 13/2017 після смерті ОСОБА_4, 14 червня 2017 року з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

03 листопада 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ЯУ № 252655 (а.с. 10, 11).

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3 від 03 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння та відсутністю реєстрації права власності (а.с. 27-29).

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» № 12726 від 20.09.2017 в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лютнева, буд. 56.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 на підставі рішення Виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 15 листопада 1950 року за № 1146/18 та акту відводу земельної ділянки під індивідуальне будівництво від 13 грудня 1950 року було надано земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, селище Чкалова, вулиця Орджонікідзе, 22-а, під будівництво індивідуального будинку (а.с. 12, 14).

Після отримання земельної ділянки ОСОБА_4 почав будівництво житлового будинку.

Рішенням Виконкому міської ради депутатів трудящих від 17 січня 1952 року за № 93, селище Чкалова увійшло в межі Ленінського району м. Дніпропетровська та вулицю Орджонікідзе було перейменовано на вулицю Лівобережну.

Рішенням Виконкому міської ради депутатів трудящих від 25 грудня 1956 року за № 1512, вулицю Лівобережну перейменовано на вулицю Лютневу.

Відповідно до технічного паспорту домоволодіння № 56 по вул. Лютнева в м. Дніпро складається з: житлового будинку літ. А-1, прибудова літ. А1-1, прибудова літ. а-1, загальною площею 59,1 м2, житловою площею 36,7 м2, сарай літ. Б, погріб під літ. Б літ. пг, вхід в погріб літ. В, літня кухня літ. Г з прибудовою літ. г, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, гараж літ. Ж, споруди № 1-4, І (а.с. 18-22).

Згідно акту обстеження домоволодіння № 56 по вул. Лютнева в м. Дніпро від 26 червня 2017 року № 029/17, виконаного експертом ОСОБА_9 на земельній ділянці житловий будинок літ. А-1, прибудова літ. А1-1, прибудова літ. а-1, загальною площею 59,1 м2, житловою площею 36,7 м2, сарай літ. Б, погріб під літ. Б літ. пг, вхід в погріб літ. В, літня кухня літ. Г з прибудовою літ. г, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, гараж літ. Ж, споруди № 1-4, І збудовані в 1953-1985 роках на підставі інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 п. 3.2 індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва (а.с. 23).

Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з пп. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі. з зазначенням місця та часу складання заповіту. заповіт має бути підписаний заповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця.

Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 392, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2 нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Лютнева, буд. 56, опис обєкта нерухомого майна: житловий будинок літ. А-1, прибудова літ. А1-1, прибудова літ. а-1, загальною площею 59,1 м2, житловою площею 36,7 м2, сарай літ. Б, погріб під літ. Б літ. пг, вхід в погріб літ. В, літня кухня літ. Г з прибудовою літ. г, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, гараж літ. Ж, споруди № 1-4, І, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 28 квітня 2008 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко