ЄУН 174/711/18
н/п 2/174/425/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2018 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Заіки А.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.02.2010 р. ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідно до п. 6.5, 8.6 ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань. В звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість 117704,95 грн., яка складається з наступного: 4892,95 грн. - заборгованість за кредитом; 112812,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.02.2010 року по 30.11.2017 рік. Просить стягнути з ОСОБА_3 вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.09.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 34-35), ухвалою від 12.09.2018 року (а.с. 39) розгляд справи призначено з повідомленням (викликом) сторін за клопотанням відповідача.

Відповідач подав відзив на позов, згідно з яким проти позову заперечує, вказуючи, що в заяві позичальника від 15.02.2010 року, не зазначено, ким ОСОБА_4, Правила та Тарифи розроблені та коли, як і не має ніяких посилань на банківський сайт http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Тобто посилання на сайт позивачем безпосередньо викладено тільки в його позові, однак до кредитного договору між ними ніякового відношення не має. Крім того, будь-які підписи відповідача на «ОСОБА_4 і Правилах надання банківських послуг» та «Тарифах з обслуговування кредитних карт - відсутні. Крім цього, позивачем наданий витяг із ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «Приватбанк», однак станом на час підписання ним заяви клієнта від 15.02.2010 року, назва позивача була ПАТ КБ «Приватбанк», тому ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «Приватбанк» фізично станом на 15.02.2010 року існувати не могло (в 2009 році ЗАТ КБ «Приватбанк» був перереєстрований в ПАТ КБ «Приватбанк»). Також представлені позивачем умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісії та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались. Також посилання на внутрішні документи банку (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. За таких обставин, відповідач вважає, що не може бути належним і допустимим доказом у справі розрахунок заборгованості за кредитним договором та заява позичальника, так як вони не можуть підтверджувати існування боргу у нього, оскільки позивачем не доведено факту погодження між ними при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії, штрафів та пені. Тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з нього на користь позивача вказаних нарахувань. До того ж в його заяві позичальника не зазначений строк дії кредитної картки, у звязку з чим, обовязок щодо повернення ним кредиту отриманого 15.02.2010 року закінчився за загальним строком позовної давності 15.02.2013 року. У свою чергу позивач звернувшись до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору № б/н від 15.02.2010 року, тільки у липні 2018 року, пропустив тим самим строк позовної давності тривалістю у три роки, оскільки такий строк закінчився 15.02.2013 року, що є підставою для відмови йому в задоволенні позову. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача за цим позовом. (а.с. 50)

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_3 відповідно до укладеного договору № б/н від 15.02.2010 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості, при цьому сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови. ОСОБА_4 і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, ОСОБА_4 надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. У даному випадку укладення договору здійснено за принципом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу), тобто підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком ОСОБА_4 та Тарифів, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, ОСОБА_4 надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, тож сторонами укладено кредитний договір у письмовій формі та який не суперечить чинному законодавству України. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до ОСОБА_4 та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору.

Із виписки банківської виписки, яка має статус первинного документу, вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, з неї чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, 20.06.2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року, тому відповідно до п.1.1.7.31 ОСОБА_4 договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та тарифів) був збільшений до 50 років. Кредитна карта є поновлювальною кредитною лінією та може використовуватися у межах строку дії карти, карта діє до останнього календарного дня вказаного місця, отже строк випущеної карти до останнього дня 02.2014 року, і позивач звернувся до суду 09.08.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності, тому підстав для застосування позовної давності немає. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 52-56)

В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, при поданні позову надали заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 29).

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» з 21.05.2018 року змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК», що підтверджено статутом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 25-26)

Представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав, підтримав наданий відзив на позовну заяву, пояснив, що Правила та умови, які додані до позовної заяви затверджені ЗАТ КБ «Приватбанк», але на момент підписання відповідачем анкети-заяви вже існувало ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». У заяві позичальника не зазначено строку дії карти, карта видана 15.02.2010 р., тому вважає, що строк позовної давності закінчився 15.02.2013 року, з позовом до суду позивач звернувся в 2018 році. Згідно наданої позивачем довідки картка діяла до 2014 року, ця довідка належним доказом не являється, оскільки складена одноособово представником банку і зазначені в ній дані щодо видачі відповідачу інших карток по цьому ж договору не підтверджується обєктивними доказами, однак навіть в такому випадку, строк позовної давності все рівно пропущений, оскільки сплинув у 2017 р. Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідач сплатив 2.65 грн. 12.10.2015 р., однак цю суму відповідач особисто не сплачував, останній платіж у розмірі 1000 грн. відповідачем сплачено 01.04.2014 р., однак і в такому випадку строки позовної давності сплинули в 2017 році. Просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позову. Анкета-заява від 20.06.2011 року, яка надана позивачем підписана відповідачем, однак він отримав зарплатну карту, що не має відношення до даного спору та не перериває позовну давність по даній справі.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Так, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини щодо виконання зобовязань по кредитному договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

.За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних норм, ОСОБА_4 та правила надання банківських послуг, пам'ятка, тарифи, а також заява позивальника про приєднання до вказаних ОСОБА_4 та правил становить укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Факт перебування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 у договірних відносинах підтверджується анкетою заявою відповідача від 15.02.2010 року, згідно з якою він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на платіжну картку (а.с. 12), строк дії якої не вказано, факт отримання зазначених коштів та їх використання відповідачем не заперечується.

Разом з тим, позивачем АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не надано допустимих доказів щодо належного оформлення та укладання між сторонами вказаного договору, зокрема отримання позичальником ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, що в сукупності із заявою свідчило б про досягнення між сторонами згоди щодо всіх умов кредитування, оскільки ОСОБА_4 та правила надання банківських послуг, надані позивачем (а.с. 14-19) не містять дати їх прийняття, затвердження і підписання Головою Правління ЗАТ КБ «ПриватБанк», тому встановити чи знайомився відповідач саме з цими Умовами та правилами, неможливо.

Згідно наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_3 станом на 30.04.2018 року має заборгованість у розмірі 117704,95 грн., яка складається з наступного: 4892,95 грн. заборгованість за кредитом; 112812,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.02.2010 по 30.11.2017 рік. (а.с. 6-10), розмір цієї заборгованості відповідачем не визнається.

Разом з тим, відповідач не заперечує сплату ним в рахунок погашення заборгованості 1000 грн. 01.04.2014 р., після чого, згідно вказаного розрахунку, залишок поточної заборгованості за наданим кредитом склав 3279,25 грн., залишок простроченої заборгованості 1613,7 грн., загальний залишок заборгованості по відсоткам 1024,96 грн., що відповідачем не спростовано.

Згідно заяви відповідача, зробленої у поданих останнім заявах по суті справи до суду та підтриманої представником відповідача в судовому засіданні, останній просить застосувати по даній справі позовну давність.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а строк погашення кредиту в повному обсязі з останнього дня місяця вказаного на картці.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа №6-103цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14) і відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні, термін дії карти, згідно даних, повідомлених представником позивача (а.с. 90) закінчився останнього дня лютого 2014 року, а останній платіж за спірним договором відповідачем було здійснено 01.04.2014 року в розмірі 1000 грн., і саме з цього часу у позивача виникло право вимоги, факт особистої сплати коштів по даному договору 12.10.2015 у розмірі 2 грн. 64 коп., про що вказано у наданому позивачем розрахунку (а.с. 10) відповідач заперечує, що не спростовується наданою позивачем випискою по рахунку, згідно з яким у вказану дату мало місце автоматичне погашення заборгованості з іншої карти (а.с. 87), а з позовом до суду позивач звернувся лише 22.08.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого законом, про застосування якого просить відповідач.

Суд не приймає у якості допустимого доказу по справі на підтвердження факту пролонгації укладеного між сторонами кредитного договору від 15.02.2010 р. анкету - заяву відповідача від 20.06.2011 р., оскільки останнім було отримано зарплатну карту, що не може слугувати підставою для продовження між сторонами кредитних правовідносин.

Доводи позивача щодо збільшення строку позовної давності по даному договору до 50 років, суд також оцінює критично, оскільки, як вказано вище, 20.06.2011 року відповідач підписав анкету-заяву про надання йому зарплатної карти, до того ж, даних про ознайомлення та підписання відповідачем ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року, які містять вказані домовленості, позивачем також не надано.

При таких обставинах, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності та відмовити у позові в звязку із спливом позовної давності у спорі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 256, 257, 267, 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 20 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова