_________ __ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____________
Пр. №2/521/1537/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Романюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та розподіл сумісного майна подружжя,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_3 посилаючись на те, що з січня 2006 року по 09 вересня 2006 року він перебував з останньою у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, у них був спільний бюджет з спільними витратами, вони вели разом спільне господарство з взаємними правами та обовязками.

Зазначив, що 09 вересня 2006 року уклав з відповідачкою шлюб, який зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №510, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року був розірваний. Від шлюбу народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стверджував, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу вони з відповідачкою вирішили придбати житло, у звязку з чим 25 липня 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір на суму 22000,00 доларів США. Позивач виступив поручителем за вказаним кредитним договором.

25 липня 2006 року між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 22000,00 доларів США. Після придбання вищевказаної квартири, позивач разом з відповідачкою, за спільні кошти, зробили там ремонт, придбали нові меблі, побутову техніку та інші предмети побуту, у тому числі мебельний гарнітур у передпокій, вартістю 4000,00 грн., меблевий гарнітур у кімнаті, вартістю 6500,00 грн., диван, вартістю 5500,00 грн., холодильник «Samsung», вартістю 7000,00 грн., та пральну машину «Samsung», вартістю 6500,00 грн., загальною вартістю 29500,00 грн.

Вказав, що погашення кредиту здійснювалось здебільшого за його кошти, періодичні заробітки дружини витрачались на забезпечення продуктами харчування, у грудні 2016 року кредит в ПАТ «УкрСиббанк» було виплачено у повному обсязі.

Посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 та майно, що в ній знаходиться, є спільним сумісним майном, позивач просив суд: встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки в період з січня 2006 року до 09 вересня 2006 року; визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,8 кв.м., спільним сумісним майном подружжя, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнати мебельний гарнітур у передпокій, вартістю 4000,00 грн., меблевий гарнітур у кімнаті, вартістю 6500,00 грн., диван, вартістю 5500,00 грн., холодильник «Samsung», вартістю 7000,00 грн., та пральну машину «Samsung», вартістю 6500,00 грн., загальною вартістю 29500,00 грн. спільним сумісним майном подружжя, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_3; розділити спільне сумісне майно подружжя в рівних частках; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 30,8 кв.м; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості ? частки спільного сумісного майна подружжя в сумі 14750,00 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позивач та його представник, яка діє на підставі довіреності від 27 липня 2017 року, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 25).

Представник відповідача, яка діє на підставі ордеру від 25 квітня 2018 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 137).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України та главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісні власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

При цьому, згідно рекомендацій п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з січня 2006 року по 09 вересня 2006 року проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет.

Зазначений факт підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні та ними не заперечується, крім того підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, допитаними в судовому засіданні під присягою.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що оскільки відповідачка визнала позовні вимоги позивача стосовно встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з січня 2006 року до моменту укладення ними шлюбу, а саме до 09 вересня 2006 року, то дані обставини не підлягають доказуванню.

Встановлено, що 25 липня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_6 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1, за домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 111100,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладання договору складає 22000,00 доларів США (а.с. 9, 209).

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти (Постанова Верховного Суду України від 08 червня 2016 року).

Тобто, положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу вони з відповідачкою вирішили придбати спільне житло, для чого 25 липня 2006 року між ОСОБА_6 (ОСОБА_3Ф.) та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір на суму 22000,00 доларів США, а позивач виступив поручителем за вказаним кредитним договором.

Представник відповідачки в судовому засіданні не заперечувала вищевказані обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 210-212).

Позивач стверджував, що протягом тривалого часу, та в період, коли відповідачка не працювала, погашення кредиту здійснювалось здебільшого за його кошти, на підтвердження зазначеного надав до суду довідку про його заробітну плану за період з 2007 року по квітень 2011 року (а.с. 173)

Згідно листа ПАТ «УкрСиббанк» від 15 січня 2018 року вбачається, що дійсно, 25 липня між ОСОБА_3 та Банком був укладений кредитний договір №0, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки.

Зі змісту листа вбачається, що зобовязання за вищевказаним кредитним договором припинені, у томі числі за договором поруки (а.с. 160).

Право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване належним чином 04 серпня 2006 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 серпня 2017 року (а.с. 10).

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час придбання квартири АДРЕСА_1 сторони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, тобто вказана квартира є обєктом спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Судом встановлено, що з 09 вересня 2006 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 6).

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що за час спільного проживання без реєстрації та за час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: мебельний гарнітур у передпокій, вартістю 4000,00 грн., меблевий гарнітур у кімнаті, вартістю 6500,00 грн., диван, вартістю 5500,00 грн., холодильник «Samsung», вартістю 7000,00 грн., та пральну машину «Samsung», вартістю 6500,00 грн., загальною вартістю 29500,00 грн, що підтверджується актом від 18 серпня 2017 року та не заперечувалося представником відповідачки (а.с. 24).

Таким чином, вказане майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1, та ОСОБА_6

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу згідно ст. 68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

З розяснень п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Пунктом 30 вказаної вище Постанови передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно ст. 68 СК України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники, відповідно до вимог ст. 370 ЦК України мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами в період шлюбу, кредитні кошти на купівлю вказаної квартири оплачували спільно, то відповідачу, як співвласнику, належить ? частина вказаної квартири.

За таких обставин суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, та вважає за необхідневстановити факт спільного проживання ОСОБА_1, та ОСОБА_3,однією сімєю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки в період з січня 2006 року по 09 вересня 2006 року, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, та ОСОБА_3квартиру №80, що розташована по вул. Академіка Філатова, 27, в м. Одесі, загальною площею 30,8 кв.м., визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3,мебельний гарнітур у передпокій, вартістю 4000,00 грн., меблевий гарнітур у кімнаті, вартістю 6500,00 грн., диван, вартістю 5500,00 грн., холодильник «Samsung», вартістю 7000,00 грн., та пральну машину «Samsung», вартістю 6500,00 грн.,визнати за ОСОБА_1, право власності на ? частину квартири №80, що розташована по вул. Академіка Філатова, 27, в м. Одесі, загальною площею 30,8 кв.м., розділити спільне сумісне майно подружжя в рівних частках, а саме: виділити у власність ОСОБА_1, мебельний гарнітур у передпокій, вартістю 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, меблевий гарнітур у кімнаті, вартістю 6500 (шість тисяч пятсот) гривень 00 копійок, диван, вартістю 5500 (пять тисяч пятсот) гривень 00 копійок; виділити у власність ОСОБА_3, холодильник «Samsung», вартістю 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, та пральну машину «Samsung», вартістю 6500 (шість тисяч пятсот) гривень 00 копійок.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості ? частки спільного сумісного майна подружжя в сумі 14750,00 грн., то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем заявлені та задоволені судом позовні вимоги щодо поділу вказаного майна в рівних частках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Судовий збір у справі складає 3617,00 грн., які сплачені позивачем у повному обсязі при зверненні до суду та у звязку із задоволенням позову покладаються на відповідачку пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 1, 18, 29).

На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 328, 368 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 62, 69, 70, 74 СК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 200, 206, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та розподіл сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,однією сімєю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки в період з січня 2006 року по 09 вересня 2006 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,квартиру №80, що розташована по вул. Академіка Філатова, 27, в м. Одесі, загальною площею 30,8 кв.м.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,мебельний гарнітур у передпокій, вартістю 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, меблевий гарнітур у кімнаті, вартістю 6500 (шість тисяч пятсот) гривень 00 копійок, диван, вартістю 5500 (пять тисяч пятсот) гривень 00 копійок, холодильник «Samsung», вартістю 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, та пральну машину «Samsung», вартістю 6500 (шість тисяч пятсот) гривень 00 копійок,

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину квартири №80, що розташована по вул. Академіка Філатова, 27, в м. Одесі, загальною площею 30,8 кв.м.

Розділити спільне сумісне майно подружжя в рівних частках, а саме: виділити у власність ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мебельний гарнітур у передпокій, вартістю 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, меблевий гарнітур у кімнаті, вартістю 6500 (шість тисяч пятсот) гривень 00 копійок, диван, вартістю 5500 (пять тисяч пятсот) гривень 00 копійок; виділити у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, холодильник «Samsung», вартістю 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, та пральну машину «Samsung», вартістю 6500 (шість тисяч пятсот) гривень 00 копійок.

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 3297 (три тисячі двісті девяносто сім ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 29 листопада 2018 року.

Суддя О.М. Сегеда