Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 219/10025/15-ц

провадження № 61-8523св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», державне підприємство «Донецька залізниця»,

треті особи: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Микитівському районі м. Горлівки Донецької області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Артемівську Донецької області, Головне управління Держпраці у Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Фролової Н. М. від 01 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Новосьолової Г. Г., Новосядлої В. М., Мальованого Ю. М. від 16 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Донецька залізниця» (далі - ДП «Донецька залізниця») в особі відокремленого підрозділу «Микитівська дистанція колії» про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що вона станом на 18 червня 2015 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», де працювала на посаді чергової по переїзду та входила до штату відокремленого підрозділу «Микитівська дистанція колії» ДП «Донецька залізниця».

18 червня 2015 року о 23 год. 40 хв. під час перебування на робочому місці та виконання трудових обов'язків з нею стався нещасний випадок.

03 вересня 2015 року ДП «Донецька залізниця» вручило їй акти за формою Н-1 та Н-5, датовані 25 червня 2015 року та 24 червня 2015 року відповідно, які за змістом та формою не відповідають законодавству України та складені неповноважною комісією, без залучення представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, участь якого у складанні відповідних актів є обов'язковою. Разом із тим, зі змісту вказаних актів вбачається, що вони створені комісією, призначеною відповідно до рішення незаконного утворення «Донецька Народна Республіка», а відтак є нікчемними та не породжують жодних прав та обов'язків.

ДП «Донецька залізниця» у порушення вимог статті 171 КЗпП України, частин першої та другої статті 22 Закону України «Про охорону праці» та вимог Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, не виконало та не створило повноважну комісію з розслідування вищевказаного нещасного випадку й не склало законні та такі, що відповідають вимогам чинного законодавства України, акти за формою Н-5 та Н-1.

Вказані порушення ДП «Донецька залізниця» унеможливлює її звернення до МСЕК для встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності, розгляд Фондом питання про здійснення їй страхових виплат, пов'язаних з нещасним випадком на виробництві та виплату вказаних сум.

Також вказувала на те, що публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») як правонаступник ДП «Донецька залізниця» несе всі обов'язки, які до 21 жовтня 2015 року (дня внесення відомостей про правонаступництво до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) несло ДП «Донецька залізниця».

Також зазначала, що звернення до суду з цим позовом 26 жовтня 2015 року зумовлено поважними причинами, оскільки про порушення своїх прав їй стало відомо 03 вересня 2015 року, а до 25 вересня 2015 року вона проходила лікування у зв'язку з травмою.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила визнати причини звернення позивача до суду з цим позовом 26 жовтня 2015 року поважними; зобов'язати ПАТ «Українська залізниця» утворити комісію для проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, який стався з нею, із залученням представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Микитівському районі м. Горлівка Донецької області; зобов'язати ПАТ «Українська залізниця» скласти відповідно до чинного законодавства України акти проведення нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, за формами Н-1, Н-5 щодо нещасного випадку на виробництві, який стався з нею, із залученням представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Микитівському районі м. Горлівка Донецької області.

Ухвалами Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 та 29 грудня 2015 року залучено до участі у справі як третю особу Головне управління Держпраці у Донецькій області та як співвідповідача - ПАТ «Українська залізниця».

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі, оскільки не стало правонаступником ДП «Донецька залізниця», яка перебуває у стані припинення, залишається юридичною особою і майно якого не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині поновлення строку звернення до суду скасовано та у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем, оскільки ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Відмовляючи у поновленні строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції, установивши, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача, мав відмовити у задоволенні позову з цих підстав, не поновлюючи пропущений строк звернення до суду.

У липні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновок судів про те, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі, є помилковим, оскільки згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців 21 жовтня 2015 року вчинено запис в реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи ПАТ «Українська залізниця», де зазначено, що це підприємство є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

У серпні 2016 року ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» подало відзив (заперечення) на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 18 червня 2015 року о 23 год. 40 хв. під час перебування на робочому місці під час виконання трудових функції з позивачкою ОСОБА_4 стався нещасний випадок, зокрема, під час обходу переїзду вона підвернула ногу і впала.

Відповідно до копії актів за формою Н-1 та Н-5, які датовані 25 червня 2015 року та 24 червня 2015 року у графі «найменування та місцезнаходження підприємства, де стався нещасний випадок» зазначено: «Микитівська дистанція путі Державне підприємство Донецька залізнична дорога Донецька Народна Республіка».

Згідно зі змістом листа Артемівської центральної районної лікарні від 09 грудня 2015 року ОСОБА_4 зверталася до травматологічного пункту 19 червня 2015 року о 01 год. 30 хв., зі слів якої 18 червня 2015 року о 23 год. 40 хв. під час обходу свого периметру переїзду № 469 підвернула ногу і впала. Їй встановлено діагноз: закритий перелом обох щиколоток, розрив дистального міжгомілкового синдесмозу, підвивих стопи назовні і вкінці, госпіталізована до травматологічного відділення, виписана 22 червня 2015 року, рекомендовано оперативне лікування.

ОСОБА_4 перебула на лікуванні з діагнозом: закритий перелом обох щиколоток зі зміщенням, розрив дистального міжгомілкового синдесмозу правої гомілки, що підтверджується листками непрацездатності. Причина непрацездатності - нещасний випадок на виробництві та його наслідки у період з 19 червня 2015 року по 27 вересня 2015 року.

Звертаючись до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», позивач посилалась на те, що ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця», а тому має нести всі обов'язки ДП «Донецька залізниця», які до 21 жовтня 2015 року несло ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, вказані обов'язки має нести роботодавець.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_4 працює у ДП «Донецька залізниця» (а. с. 20-21).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» () знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, відокремленим підрозділом якої, зокрема, є Микитівська дистанція колії «Державного підприємства «Донецька залізниця»; 01075193, Донецька область, м. Горлівка, вул. Бубнова, 32, та з 25 листопада 2014 року перебуває в стані припинення.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Відповідно до положень статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов'язки щодо нещасного випадку, який стався з позивачем, має нести ДП «Донецька залізниця» як роботодавець.

Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов'язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов'язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов'язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанції, установивши, що ДП «Донецька залізниця» та її відокремлений підрозділ Микитівська дистанція колії не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що майно відокремленого підрозділу Микитівська дистанція колії ДП «Донецька залізниця» не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», дійшли правильного висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

Доводи касаційної скарги про правонаступництво ПАТ «Українська залізниця» є безпідставними, оскільки ДП «Донецька залізниця» () знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою у м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої активи та зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ «Українська залізниця» не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), а тому правонаступництво від ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» не перейшло.

Також безпідставними доводи про те, що відповідно до запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 21 жовтня 2015 року ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця», оскільки правонаступництво щодо ДП «Донецька залізниця» () настає у порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції», після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Крім того, згідно з витягом з протоколу № 6 засідання правління ПАТ «Українська залізниця» від 26 листопада 2015 року «Щодо прийняття рішення про створення регіональної філії «Донецька залізниця» було прийнято рішення про створення регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та визначено місце її розташування у м. Красний Лиман, вул. Кірова, 22. Вказана регіональна філія не є юридичною особою.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі.

Також суд апеляційної інстанції, керуючись статтями 233, 234 КЗпП України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі, безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк