БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1663/18
Провадження № 2/497/822/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши за відсутністю сторін у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «8 Березня», що у с.Городнє Болградського району Одеської області, розміром 1,54 в умовних кадастрових гектарах, що належала його матері на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого Болградською райдержадміністрацією 11 квітня 1997 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, але не може оформити належним чином свої спадкові права, до складу яких входить право на земельну частку (паї), оскільки за життя спадкодавець - його мати - не реалізувала право на оформлення цього паю, але який їй належить на праві власності.

Позивач у судове засідання не з'явився, своєю заявою просив задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю.

Представник відповідача - Городненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.40). Позовні вимоги відповідач визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву (а.с.39).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 до суду не прибули, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином (а.с.41,42). Позовні вимоги відповідачі визнали та не заперечують проти їх задоволення, просили розглянути справу без їх участі, про що надали відповідні заяви (а.с.43,44)

Згідно ст.200ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідачі визнають позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що рішення у даній справі ухвалюється у підготовчому судовому засіданні.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна, оскільки відповідно до ч.2 ст.182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачаються наступні факти та відповідні їм правовідносини, що були встановлені судом на підставі наданих суду доказів:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.12), після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило усе її майно, у тому числі право на земельну частку (пай), - згідно сертифікату серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 26.09.1996 за №766 (а.с.16), спадкоємцем після її смерті є позивач;

- відповідно до заповіту від 21 березня 2006 року, ОСОБА_4 заповіла земельний сертифікат серії НОМЕР_2 від 11.04.1997 року ОСОБА_1, заповіт не змінено та не скасовано ( а.с.14);

- на день смерті ОСОБА_4, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею в одному будинку були зареєстровані: ОСОБА_5 - свекруха, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_1 - син, позивач по справі, та ОСОБА_3 - син (а.с.17);

- зі спадкової справи №235/2018, заведеною після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., вбачається, що лише позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.30-38).

З довідки №2243 від 12.09.2018 року, виданою Городненською сільською радою Болградського району Одеської області, державний акт на заміну сертифікату серії НОМЕР_2 не видавався та ОСОБА_4 при житті земля в натурі не виділялася (а.с.20).

Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України.

Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за заповітом, який скористався своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті його матері.

Разом з цим його право порушене, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє усіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя спадкодавець не оформив належним чином своє право на земельну частку (паї) розміром 1,54 у.к.га.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування, права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай):

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариства, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємства, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

- громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом…

Також ч 3 ст.1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ст.2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), яка належить їм по праву, подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Як роз'яснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. за №1666/02.31 від 11 вересня 2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що на підставі наданих заявником документів не можливо встановити на яке саме майно необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відповідно до пп..14.1.105 п.14.1 ст.14 розділу І податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-ІV поняття «майно» вживається у значенні, наведеному у Цивільному Кодексі Укрїни рухомими речами (майно) є речі (майно), які можливо вільно переміщувати у просторі. Крім того, у п.3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, наведене більш детальне визначення «рухомого майна», а саме рухоме майно - це матеріальні об'єкти, які можуть бути переміщеними без заподіяння їм шкоди. До рухомого майна належить майно у матеріальній формі, яке не є нерухомістю.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права в порядку спадкування на земельну частку (пай) в розмірі 1,54 умовних кадастрових гектарах, яке він успадкував, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.81, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1235, 1268-1270 ЦК України, та керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності- задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), як за спадкоємцем за заповітом, - право на земельну частку (пай) в землі розміром 1,54 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «8 Березня», та яка належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 його матері - спадкодавцю ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання ним повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлено 15.11.2018 року.

Суддя А.В. Кравцова