Провадження № 2/522/3313/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною та угоди недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зазначеним первісним позовом, в якому просить стягнути заборгованість за договором надання споживчого кредиту № від 28.11.2007 року, укладеному між позивачем - Акціонерним товариством банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, заборгованість за процентами, пеню за прострочення кредиту та пеню за прострочення сплати процентів.

Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що 28 листопада 2007 р. між ним та відповідачкою - ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 отримала кредитні кошти на траншовій основі на строк не пізніше 28 листопада 2017 року із сплатою відсотків в розмірі 13,90 % річних на споживчі цілі.

Згодом, а саме 15 грудня 2008 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №1 до вказаного кредитного договору, згідно якої окрім іншого змінювалися строки сплати щомісячних платежів у вигляді процентів за кредитним договором та викладався новий графік погашення заборгованості, який мав бути належним до виконання сторонами.

Також у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28.11.2007 року між Банком та співвідповідачем по справі ОСОБА_3 було укладено договір поруки №161319, за умовами якого ОСОБА_3 як поручитель зобов'язувалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_2 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя мала бути солідарною.

Банк зазначає, що за умовами виконання кредитного договору останній надав відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 270 000 (двісті сімдесят тисяч) доларів США, які відповідачка мала повернути рівними частками в порядку, визначеному в кредитному договорі та вказаній вище додатковій угоді від 15.12.2008 року, в якій був викладений відповідний графік погашення заборгованості за кредитом строком не пізніше, ніж 28 листопада 2017 року.

Банк вважає, що він виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

В свою чергу, банк вважає, що відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконали, внаслідок чого між позичальником і банком утворилася заборгованість в розмірі

- 209 646,13 дол. США, що є кредитною заборгованістю;

- 62 274,42 дол. США, що є заборгованістю за процентами;

- 5 726,67 дол. США, що є пенею за прострочення сплати кредиту;

- 6 203,13 дол. США, що є пенею за прострочення сплати процентів.

В ході розгляду справи попереднім складом суду відповідачка ОСОБА_2 в лютому 2018 року звернулася до первісного позивача - ПАТ «УкрСиббанк» із зустрічним позовом, який в подальшому уточнила, та в якому просила визнати Додаткову угоду №1 та додаток 1 до додаткової угоди №1 у вигляді відповідного графіку погашення кредиту від 15.12.2008 року до кредитного договору №0 від 28.11.2007 р., укладену між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 - недійсною та визнати кредитний договір від 28.11.2007 року №0, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, наданий представником банку до матеріалів справи - недійсним.

Ухвалою суду від 19.03.2018 року обидва позови були об'єднані в одне провадження.

Свою зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що як вбачається з умов кредитування кредит мав надаватися в рамках кредитної лінії на основі траншів.

З моменту укладання кредитного договору в рамках кредитної лінії Банком на думку позивачки їй було фактично надано декілька траншів на загальну суму близько 195 000 доларів. Іншу частину кредитних коштів, на яку банк посилається в позовній заяві та на яку нарахована заборгованість - останній позивачці взагалі не дав. На думку позивачки за зустрічним позовом, це має підтверджуватись, зокрема, оригіналами видаткових касових ордерів на отримання всіх траншів в рамках кредитної лінії, відповідними дозволами на видачу траншів на відповідні суми грошових коштів, випискою з протоколу кредитного комітету ПОУ ЮРД АКІБ «УкрСиббанк» щодо розгляду питання згоди на отримання кредитних траншів.

Зазначені документи мають знаходитися у позивача за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» як позикодавця та кредитора за зобов'язаннями.

При витребуванні цих документів на думку позивачки мало стати зрозумілим, що зазначена Банком сума, яка на його думку підлягає стягненню з урахуванням відсотків та нарахованої пені на заявлену ним суму не відповідає дійсності та є безпідставною.

Зазначені матеріали, а саме наведені документи з кредитної справи, що визначають хід кредитної історії та можуть вплинуть на розгляд справи відповідно до заявлених позовних вимог повинні знаходитись в матеріалах цивільної справи та оглядатись судом і сторонами по справі.

Окрім цього позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначає, що в своїй первісній позовній заяві Банк стверджує, що 15 грудня 2007 року між ним та нею була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору, з якої вбачається, що сторони домовились про те, що графік погашення (що став невід'ємною частиною договору) складає не кредитні кошти (проценти тощо), а борг, і не в фактично отриманих нею від банку грошових коштів, а в розмірі 270 000 доларів США, які ОСОБА_2 має виплатити банку з урахуванням встановленої відсоткової ставки, однак позивачка посилалась на той факт, що зазначену додаткову угоду № 1 з відповідним графіком погашення позивачка з Банком не укладала та не підписувала.

З зазначеної Додаткової угоди №1 вбачається, що реквізити та підписи сторін викладені на іншому аркуші, ніж міститься самі положення графіку та угоди, та за відстані від розділу «Адреси, банківські реквізити та підписи сторін» зазначені реквізити перенесені на інший аркуш.

Враховуючи це, в процесі розгляду цивільної справи позивачка заявила відповідні клопотання про витребування, зокрема, від банку оригіналу зазначеної угоди та про проведення почеркознавчої експертизи її підпису, який міститься на зазначеній угоді.

Окрім цього, кредитний договір 28.11.2007 року №0, який надав банк до матеріалів справи, та завірену його копію, додану до позовної заяви банку вона також не підписувала та не укладала.

На сьогодні на думку позивачки банк не довів наявність кредитних правовідносин з нею, розміри отриманих нею кредитних коштів, відсоткові ставки за кредитом та нарахування, дійсну заборгованість за кредитом належним чином, що виключає можливість задоволення позову банку хоча б з підстав недоведеності заявлених позовних вимог.

Представник банку свою первісну позовну заяву в судовому засіданні підтримала, просила її задовольнити як обґрунтовану. Проти зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 заперечувала, просила відмовити в задоволенні.

Представник позивачки за зустрічним позовом в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Проти первісної позовної заяви заперечував, вважав позов банку не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню за викладених в ньому підстав.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, повно та всебічно вивчивши матеріали справи та практику Верховного суду України, виходить з наступного.

Судом встановлено, що з позовної заяви позивача за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» вбачається, що 28 листопада 2007 року між відповідачкою за позовом ОСОБА_2 та відповідачем - ПАТ «Укрсиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 мала отримати кредитні кошти на траншовій основі на строк повернення не пізніше 28 листопада 2017 року із сплатою відсотків на споживчі цілі (надалі за текстом кредитний договір).

В матеріалах справи міститься документ, з якого вбачається, що 15 грудня 2008 року між позивачем за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 начебто була укладена Додаткова угода №1 до вказаного кредитного договору, згідно якої окрім іншого змінювалися строки сплати щомісячних платежів у вигляді процентів за кредитним договором та викладався новий графік погашення заборгованості, який мав бути належним до виконання сторонами.

Також у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28.11.2007 року між Банком та співвідповідачем по справі ОСОБА_3 було укладено договір поруки №161319, за умовами якого ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язувалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_2 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя мала бути солідарною.

Банк зазначає, що за умовами виконання кредитного договору останній надав відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 270 000 (двісті сімдесят тисяч) доларів США, які відповідачка мала повернути рівними частками в порядку, визначеному в кредитному договорі та вказаній вище додатковій угоді від 15.12.2008 року, в якій був викладений відповідний графік погашення заборгованості за кредитом строком не пізніше, ніж 28 листопада 2017 року.

Однак, з такою позицією позивача за первісним позовом погодитись не можна, виходячи з наступного.

В ході розгляду справи попереднім складом суду в грудні 2013 року представником позивача ОСОБА_2 було заявлено клопотання про витребування документів, серед яких представник відповідача просив, зокрема, витребувати у позивача Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «УкрСиббанк» наступні документи:

- Оригінал кредитного договору № 0 від 28.11.2007 р. зі всіма додатками до нього в прошитому та пронумерованому вигляді (на 16 аркушах)

- Оригінал додаткової угоди №1 від 15.12.08 р. до кредитного договору № 0 від 28.11.2007 р.;

- Оригінали видаткових касових ордерів на отримання всіх траншів в рамках кредитної лінії;

- Відповідні дозволи на видачу першого, другого, третього та четвертого траншів на відповідні суми грошових коштів;

- Виписки з протоколів кредитного комітету ПОУ ЮРД АКІБ «УкрСиббанк» щодо розгляду питання згоди на видачу траншів згідно кредитного договору;

- Оригінал договору поруки як договору, укладеного у якості засобу забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

- Оригінал договору про надання споживчого кредиту №0 щодо кредитування страхових платежів при страхуванні майна, що є предметом забезпечення зобов'язань позичальником перед банком за укладеними кредитними договорами від 18.11.2007 р.

Згодом представник відповідачки заявив клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи, на розгляд якої просив поставити питання щодо справжності підпису на кредитному договорі та додатковій угоді №1 від 15.12.2008 року позичальника ОСОБА_2

Банк тривалий час необхідні для експертів документів не надавав, внаслідок чого справу було повернуто від експертів без можливості проведення експертного дослідження.

Після повернення справи до суду представник відповідачки повторно заявив клопотання про призначення комплексної почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів щодо ідентичності наданих банком копій та оригіналів кредитних документів, та просив суд повторно витребувати у банку необхідні документи з кредитної історії для проведення експертного дослідження.

За Ухвалою суду від 11.12.2015 року про призначення по справі судової експертизи банк надав до суду матеріали кредитної історії, в якій окрім іншого містилися лише 2 заяви на видачу готівки, а саме оригінал заяви на видачу готівки № 32 від 28.11.2007 р. з підписом начебто ОСОБА_2 на суму 68 000 доларів США та оригінал заяви на видачу готівки № 11 від 06.12.2007 р. з підписом за ознаками, схожими на підпис ОСОБА_2 на суму 127 000 доларів США, що математично в сумі мало складати 195 000 дол. США, в той час, коли банк зазначає в позовній заяві, що позичальник та відповідачка за позовом ОСОБА_2 отримала від банку грошову суму в розмірі 270 000 доларів США, з чого на думку банку і розраховувалася заборгованість за кредитним договором.

Окрім цього, в судовому засіданні від 25.07.2018 року представник ОСОБА_2 повторно заявив раніше подане клопотання про витребування у банку в частині витребування у позивача за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» документів, а саме відповідних дозволів на видачу першого, другого, третього та четвертого траншів на відповідні суми грошових коштів та виписки з протоколів кредитного комітету ПОУ ЮРД АКІБ «УкрСиббанк» щодо розгляду питання згоди на видачу траншів згідно кредитного договору. З метою повного та всебічного розгляду справи Суд задовольнив вказане клопотання та витребував у позивача за первісним позовом відповідні дозволи на видачу першого, другого, третього та четвертого або інших траншів на відповідні суми грошових коштів та Виписки з протоколів кредитного комітету ПОУ ЮРД АКІБ «УкрСиббанк» щодо розгляду питання згоди на видачу траншів згідно кредитного договору за кредитним договором № 0, укладеним 28.11.2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 мала отримати в банку кредитні кошти у формі кредитної лінії на основі траншів в розмірі 270 000 (двісті сімдесят тисяч) доларів США на споживчі цілі.

Однак банк, як і при розгляді справи попереднім складом суду так і за вказаною Ухвалою суду витребувану інформацію не надав, що позбавляє суд можливості з'ясувати чи видавав банк відповідні дозволи на видачу першого, другого, третього або інших траншів на відповідні суми грошових коштів та чи формував відповідні виписки з протоколів кредитного комітету ПОУ ЮРД АКІБ «УкрСиббанк» щодо розгляду питання згоди на видачу траншів згідно кредитного договору за кредитним договором № 0. Зазначені кредитно-фінансові документи для кожного банку є обов'язковими для погодження питання щодо видачі або відмови у видачі того чи іншого кредиту тій чи іншій особі. Вказана обставина самостійно окрім іншого унеможливлює встановити точну суму виданих банком на користь ОСОБА_2 чи не виданих грошових коштів, на які має нараховуватись чітко визначена заборгованість.

Від банку на адресу суду надійшла поганої якості фотокопія заяви на видачу готівки у вигляді третього траншу на користь ОСОБА_2 на суму 75 000 доларів США.

В судовому засіданні представник банку оригінал вказаної заяви на видачу готівки суду для огляду не надав. Окрім цього, зважаючи на те, що це є доказом по справі доказів підтвердження направлення вказаної заяви іншим учасникам справи банк також не надав.

З огляду на те, що вказана фотокопія вказаного документу зроблена не чітко, суд позбавлений можливості з'ясувати, що це за документ та чи є він належним, на що було звернуто увагу судом під час дослідження доказів.

Представник відповідачки за первісним позовом заперечував існування цього документу як дійсного.

Окрім цього, відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, 5 та 6 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За таких обставин, суд не приймає до уваги вказаний доказ як такий, з якого не можливо встановити ті чи інші факти або правовідносини, а також як такий що поданий з порушенням вимог процесуального закону, що не позбавляє банк звернути на це увагу в апеляційній інстанції за умови апеляційного оскарження цього Рішення суду при доведенні поважності ненадання оригіналу цього доказу з можливим (не виключним) проведенням відповідної судової експертизи на справжність цього документу при наполяганні на цьому стороною відповідача за первісним позовом.

Окрім цього, в ході розгляду справи представник відповідачки звернув увагу на те, що завірена банком копія кредитного договору, надана до матеріалів справи та оригінал кредитного договору різняться між собою за сукупністю різних текстових, графічних змістовних та інших ознак. Також представник відповідачки звернув увагу на те, що всі підписи, які містяться на завіреній банком копії кредитного договору №0, оригіналі цього кредитного договору та Додатковій угоді №1 до кредитного договору від 15.12.2008 року не відповідають ознакам та характеру підпису, вчиняємого позичальником ОСОБА_2

Екземпляр оригіналу кредитного договору банк відповідачці ОСОБА_2 не надавав.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документів №7650 від 25.04.2017 року, який міститься в матеріалах справи вбачається, що надана на експертизу завірена банком копія Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року (а. с. 5-7) не відповідає оригіналу Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року, наданого представником банку, та те, що надані на експертизу завірені банком копії Додаткової угоди №1 від 15 грудня 2008 року до кредитного договору № 0 від 28 листопада 2007 року і Графіку погашення кредиту - Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до кредитного договору №0 від 28 листопада 2007 року (а. с. 9-11) не відповідають оригіналу Додаткової угоди № 1 від 15 грудня 2008 року до кредитного договору №0 від 28 листопада 2007 року і Графіку погашення кредиту - Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до кредитного договору №0 від 28 листопада 2007 року, наданих представником банку.

Окрім цього, експерт в своєму дослідженні звертає увагу на те, що додаткова угода б/н до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 р. на одному аркуші, надана представником банку не відповідає номеру досліджуваного Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року.

Також, цим експертним дослідженням встановлено те, що всі кредитні документи, надані представником банку були розшити, нумерація аркушів на Додатковій угоді №1 від 15.12.2008 р. та відповідному графіку до неї відсутня, в наслідок чого стає не зрозумілим, чому належні кредитні документи, які мають встановлювати кредитні правовідносини між сторонами подані позивачем до суду в такому неоформленому та нецільному вигляді.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №7649 від 30.11.2016 року, підписи від імені ОСОБА_2 у наданих на експертизу документах:

- Договорі про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2, розміщені на тексті договору;

- Додатковій угоді №1 від 15 грудня 2008 року до кредитного договору;

- Графіку погашення кредиту (Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту) - виконані на самою ОСОБА_2, а іншою особою (особами).

Досліджені підписи від імені ОСОБА_2 у вищезазначених документах виконані з наслідуванням підпису (підписами) ОСОБА_2

Вказані результати експертних досліджень вказують на підробку основних кредитних документів, на підставі яких судом мають встановлюватися кредитні правовідносини та відповідні зобов'язання за ними.

Вказані обставини роблять заявлений первісний позов не доведеним та необґрунтованим належним чином.

Також суд звертає увагу на те, що з наданої представником позивачки за зустрічним позовом заяви від 25.09.2018 року про долучення до матеріалів справи документів переписки з банком, датованими 2013 роком вбачається, що ОСОБА_2 в своєму листуванні з банком вимагала від банку надати їй для ознайомлення оригінал кредитного договору, додаткової угоди до нього, відповідних графіків погашення кредиту, кредитної історії тощо, так як вважала, що не укладала заявлені до матеріалів справи банком угоди, однак банк своїми відповідями ігнорував вимоги позивачки, посилаючись на різні обставини, наданими відповідями банку не вирішувалися порушені заявницею питання, що робить дослідження судом доказів по справі більш обґрунтованим та об'єктивним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вищенаведених обставин суд позбавлений можливості встановити належним чином доведену наявність кредитних правовідносин між позивачем за первісним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_2

Також, зважаючи на наведене, суд позбавлений можливості належним чином встановити ту чи іншу належну до стягнення заборгованість за кредитним договором в силу не доведеності банком належного розрахунку заборгованості, який є дійсним та самої заявленої заборгованості, що не позбавляє права банку на звернення до суду з іншим позовом за умови належного доведення кредитних правовідносин, належного встановлення суми наданого кредиту та належного доведення дійсної існуючої заборгованості за кредитом, зокрема надання дійсних документів з кредитної історії.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов за таких обставин доведеності позиції підлягає задоволенню виключно за заявленими у зустрічному позові вимогами.

Суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 28.11.2007 р. відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «УкрСиббанк», за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною та угоди недійсною - задовольнити.

Визнати Додаткову угоду №1 та додаток 1 до додаткової угоди №1 у вигляді відповідного графіку погашення кредиту від 15.12.2008 року до кредитного договору № 0 від 28.11.2007 р., укладену між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 - недійсною.

Визнати кредитний договір від 28.11.2007 року №0, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов'язків якого на сьогодні є Публічне акціонерне товариство ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, наданий представником банку до матеріалів справи - недійсним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.11.2018 року.

Суддя В.І. Загороднюк

22 листопада 2018 року