Справа № 461/7994/18
Провадження № 4-с/461/44/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Скаба В.О.,

представника скаржника ОСОБА_1

державного виконавця Грабовенської Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК», заінтересовані особи державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову про повернення виконавчого документа,

встановив:

скаржник звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.09.2017 року, скасувати дану постанову та зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження №539938839.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист №б/н у справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованості в сумі 45 115,54 доларів США, 140 291,54 гривень заборгованості, 8 220,00 гривень штрафних санкцій, 1 700,00 гривень судового збору та 30,00 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 19.09.2017 року державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Таку постанову скаржник вважає безпідставною та неправомірною, так як державним виконавцем не було вжито усіх заходів для примусового виконання рішення суду, чим, як зазначає скаржник порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Вказує на те, що державним виконавцем також не вжито жодних заходів щодо повідомлення стягувача про хід виконання судового рішення, а тому про повернення виконавчого документа банку стало відомо лише 11.10.2018 року.

Представник скаржника в судове засідання скаргу підтримала, з мотивів, наведених у ній.

Державний виконавець в судовому засіданні скаргу заперечила, з мотивів, викладених у відзиві. Просила відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України, суд постановив розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи документів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд приймає до уваги те, що банком постанова державного виконавця була отримана 11.10.2018 року, оскільки доказів зворотнього державним виконавцем не надано, а тому вважає за можливе поновити скаржнику строк на оскарження рішення державного виконавця.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 від 19.09.2017 року в межах виконавчого провадження №539938839, повернуто стягувану виконавчий документ №б/н про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованості в сумі 45 115,54 доларів США, 140 291,54 гривень заборгованості, 8 220,00 гривень штрафних санкцій, 1 700,00 гривень судового збору та 30,00 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Підставою винесення оскаржуваної постанови, державний виконавець зазначила відкриття Апеляційним судом Львівської області апеляційного провадження, у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на дії державного виконавця щодо не відкриття виконавчого провадження за судовим рішенням, а відтак, керуючись ч.1 ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження» повернула виконавчий документ стягувачу.

Водночас, суд не погоджується з такими діями державного виконавця, виходячи з наступних мотивів.

Так, згідно ч.1 ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Як встановлено судом, судове рішення, яке стало підставою для відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованості в сумі 45 115,54 доларів США, 140 291,54 гривень заборгованості, 8 220,00 гривень штрафних санкцій, 1 700,00 гривень судового збору та 30,00 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи набрало законної сили, а тому за приписами ст.129-1 Конституції України підлягає обовязковому виконанню.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі ухвал судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Стаття ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», визначає підстави для повернення виконавчого документу стягувачу.

Водночас, підстав, наведених у постанові державного виконавця від 19.09.2017 року для повернення виконавчого документу зазначений перелік не містить.

Згідно п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обовязковості виконання рішень.

Частиною 1, п. 1 ч. 2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, аналіз даних правових норм дає підстави дійти висновку, що державний виконавець, як визначений законом суб'єкт, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень, зобов'язаний здійснити дії з примусового виконання судового рішення лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», та відповідно до положень інших законів та нормативно-правових актів, а також у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, керуючись при цьому принципами верховенства права, законності та обов'язковості виконання рішень.

Натомість, ні в оскаржуваній постанові, ні у письмовому відзиві, ні в ході розгляду скарги державним виконавцем не подано суду жодного доказу та не наведено норми чинного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено обовязок державного виконавця повернути стягувачу виконавчий документ, з підстав зазначених у постанові від 19.09.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За вказаних обставин, приходжу до висновку, про неправомірність дії державного виконавця, оскільки оскаржувана постанова винесена без дотримання норм чинного законодавства, зокрема вимог Закону України «Про виконавче провадження, що в свою чергу порушує право стягувача на примусове виконання судового рішення, не відповідає засадам виконавчого провадження, а тому така постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

постановив:

Поновити строк звернення до суду зі скаргою.

Скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на дії державного виконавця задоволити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 19.09.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скасувати постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 19.09.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №539938839.

Зобовязати державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження №53938839 про стягнення з ОСОБА_3 Володимирича на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованості, за виконавчим листом Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2016 року, в сумі 45 115,54 доларів США, 140 291,54 гривень заборгованості, 8 220,00 гривень штрафних санкцій, 1 700,00 гривень судового збору та 30,00 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.