Справа № 355/1508/18
Провадження № 2/355/796/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участі секретаря судового засідання Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка позовну заяву ОСОБА_1 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття арешту з рухомого та нерухомого майна

учасники справи: представник позивача - адвокат ОСОБА_2 ;

представник відповідача - головний державний виконавець Качур Т.М.

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

11.10.2018 року за вх.№ 7508 ОСОБА_1 ( в подальшому позивач) звернулася до Баришівського районного суду Київської області із позовною заявою до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ( в подальшому відповідач) про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття арешту з рухомого та нерухомого майна. В обгрунтування поданої заяви зазначає, що на підставі рішення суду, Баришівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області з неї стягувалась заборгованість у розмірі 11155,05 грн. на користь ОСОБА_3 В межах вказаного виконавчого провадження, 24.12.2014 року постановою державного виконавця було накладено арешт на належний їй на праві власності автомобіль ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1.

31.08.2016 року державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення.

17.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про зняття арешту із належного їй на праві власності автомобіля, але отримала відмову, що і змусило її звернутися до суду з названим позовом.

Просить суд постановити рішення, яким усунути їй - ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належним їй майном , а саме автомобілем марки ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_1 та 1/3 часткою у праві спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул. Дніпродзержинська,11 в с. Ярешки Баришівського району Київської області шляхом зняття арешту з вказаного рухомого та нерухомого майна, накладеного на підставі постанов державного виконавця від 20.10.2014 та 24.12.2018 року і виключення записів про їх обтяження.

Заперечуючи щодо поданої позовної заяви представник відповідача державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Тетяна Миколаївна суду пояснила, що на виконанні відділу ДВС перебуває зведене виконавче провадження ВП № 43648867 від 10.12.2014 року.

В рамках вказаного виконавчого провадження, 24.12.2014 року постановою державного виконавця було накладено арешт на належний позивачці автомобіль марки ВАЗ - 2107, державний номер НОМЕР_1, а 18.02.2015 року було ухвалено постанову про його розшук та звернення стягнення на 1/3 частину будинку.

31.08.2016 року державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення.

05.10.2016 року набув чинності новий ЗУ « Про виконавче провадження» відповідно до ст. 12 якого, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Згідно ч. 5 вказаної статті, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Таким чином, строк пред'явлення виконавчого документу до виконання ще не закінчився, а тому позовна заява є передчасною.

ІІ. Процедура.

Заяв та клопотань від учасників судового розгляду до суду не надходило.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Судом на підставі статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

IV. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 11.06.2014 року, 03.12.2014 року, 10.02.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ ухвалено постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання:

виконавчого листа №355/349/14-ц, виданого 29.05.2014 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 11155 грн. 05 коп. №ЄДРВП 43648867;

виконавчого листа №355/968/14-ц, виданого 19.06.2014 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київоблгаз» в особі Баришівської філії по експлуатації газового господарства боргу в сумі 2415 грн. 18 коп. №ЄДРВП 45588988;

виконавчого листа №355/2228/13-ц, виданого 21.11.2013 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київоблгаз» в особі Баришівської філії по експлуатації газового господарства боргу в сумі 1468 грн. 74 коп. № 46458407.

Копії постанов про відкриття виконавчих проваджень були надіслані сторонам за адресами вказаними в виконавчих документах, а 17.02.2015 року державним виконавцем ухвалено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

20.10.2014 року державним виконавцем ухвалено постанову про арешт всього майна боржника та оголошено заборону на його відчуження і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

19.09.2014 року державним виконавцем надіслано запити в установи, організації: Ярешківську сільську раду Баришівського району Київської області, Державну інспекцію сільського господарства в Київській області, Управління Держземагенства в Баришівському районі Київської області, Центр надання послуг, пов,язаних з використанням засобів з обслуговування м. Березань, Баришівського, Згурівського, Яготинського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, Національну комісію з Цінних паперів та фондового ринку з метою виявлення грошових коштів та майна боржника.

З одержаних відомостей вбачається, що за боржником зареєстрований автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з.НОМЕР_1.

24.12.2014 року постановою державного виконавця накладено арешт на вказаний автомобіль і постанову надіслано до виконання до УДАІ ГУ МВС України в Київській області та Центру надання послуг, пов'язаних з використанням засобів з обслуговування м. Березань, Баришівського, Згурівського, Яготинського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області.

Постановою державного виконавця від 18.02.2015 року даний автомобіль оголошений в розшук.

31.08.2016 року державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення.

17.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про зняття арешту із належного їй на праві власності автомобіля, але отримала відмову, що і змусило її звернутися до суду з названим позовом.

V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 124 Конституції України (в редакції від 02.03.2014) судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з приписами ст.14 ЦПК України ( далі- ЦПК України до 28.11.2017 року), судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У відповідності до приписів частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п'ятої статті 60 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Суд вважає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»,виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Суд відхиляє аргумент представника позивача про те, що виконавче провадження № 43648867 є закінченим державним виконавцем 31.08.2016 року так як останнім, було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження". Свою позицію суд аргументує тим, що відповідно до приписів статті 49 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках. При цьому, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами статті 49 Закону України « Про виконавче провадження».

Вказана правова позиція викладена у справі № 6-6568св17 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суд звертає свою увагу на ту обставину, що ніщо не перешкоджає боржнику виконати рішення суду, що є його обов'язком з огляду, зокрема, на приписи Конституції України, Цивільного процесуального кодексу після чого арешт з майна боржника буде знято у відповідності до приписів чинного законодавства.

Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що в силу приписів частини п'ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника має бути знятий у судовому порядку, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу і необхідність забезпечення виконання рішення шляхом накладення арешту відпала. Так, випадки, з якими пов'язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами наведеного Закону, і винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

Окрім того, відповідно частини 5 ст. 37 Закону , повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону ( протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, а також у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо - протягом усього періоду, на який присуджені платежі).

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 18,141, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.12, ч.5 ст.37,ст.47,49,60 ЗУ « Про виконавче провадження», підпункту 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), суд -

В и р і ш и в :

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Баришівського районного суду

Київської області ________________ О.Д. Лисюк

Повний текст судового рішення складено

03.12.2018 року