Справа № 196/1536/18
№ провадження 2/196/612/2018
29 листопада 2018 року смт.Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації з місця проживання,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації з місця проживання.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул.Замковій №9 в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області (Договір купівлі-продажу №318-НВ/318-Н від 25.01.2000 року, виданого Царичанською філією Придніпровської товарної біржі та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.05.2018 року, ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 123228312, дата формування 08.05.2018 року).
На даний час в житловому будинку вона проживає одна. Крім того, в даному будинку зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (її дочки), відповідачі в даній справі (довідка виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області №3389 від 04.10.2018 року).
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з моменту реєстрації місця проживання жодного дня не проживали і на даний час не проживають (Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 03.10.2018 року).
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 більше 10 років проживають та працюють в м.Севастополь АР Крим.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ні в чому їй не допомагають, не сплачують комунальних послуг та не беруть участі в утриманні будинку, проте їх реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє їй як власнику розпоряджатись будинком на власний розсуд і значно обмежує її законні права, а саме: вона не може отримати субсидію.
Відмова ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання змушує звернутися її до суду з даним позовом.
Враховуючи вищевикладені обставини та посилаючись на вимоги ст.ст.15, 16, ч.1 ст.29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, прохає суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2, такими, що втратили право користування житловим будинком в смт.Царичанка вул.Замкова, 9 Царичанського району Дніпропетровської області; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком в смт.Царичанка вул.Замкова, 9 Царичанського району Дніпропетровської області шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в житловому будинку в смт.Царичанка вул.Замкова, 9 Царичанського району Дніпропетровської області.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та не заперечують проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були сповіщені про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Оскільки відповідачі були належним чином сповіщені про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує).
Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно п.40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").
Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу №318-НВ/318-Н від 25.01.2000 року, в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.05.2018 року, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в смт.Царичанка вул.Замкова, 9 Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.7, 87).
При цьому, в спірному домоволодінні крім позивача зареєстровані, але не проживають її дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідачі в даній справі, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області №3389 від 04.10.2018 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 03.10.2018 року (а.с.9-11).
Таким чином, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишаються зареєстрованими в житловому будинку №9 по вулиці Замкова в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, проте в житловому будинку не мешкають без поважних причин, особистих речей в ній не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють.
Отже, дії відповідачів по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві власності майном, у вигляді домоволодіння розташованого за адресою: вул.Замкова, 9 в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, є неправомірними та такими що порушують її законні права та інтереси, передбачені ст.41 Конституції України.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Оскільки, відповідач своїми діями порушила законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст.391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з якого вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи, що позивач як власник спірного житлового будинку №9 по вул.Замкова в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернулася до суду, відзив на позовну заяву відповідачами подано не було, зустрічних позовних вимог також, крім того, відповідачі без достатніх підстав до нині зареєстровані за адресою житлового будинку, в ньому не проживають, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку знайшли своє підтвердження, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні житловим будинком №9 по вул.Замкова в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляв, тому судовий збір слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.379, 386, 391 ЦК України, ст.с.4, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-285, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації з місця проживання, задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, 07 червня 1985 року, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №9 по вул.Замкова, в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, шляхом зняття їх з реєстраційного обліку.
Усунути в здійсненні ОСОБА_1, як власником житлового будинку, розташованого по вул.Замкова, 9 смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, права користування та розпорядження майном, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, 07 червня 1985 року, з житлового будинку за адресою: вул.Замкова, 9 смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Судовий збір залишити за позивачем.
Копію заочного рішення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуюча: О.М.ГУДИМ