Справа №: 671/395/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

при секретарі Хрупайло Т.В.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 РДА ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Волочиськ за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_5 сільської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про визнання права в порядку спадкування на завершення приватизації земельної ділянки та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_5 сільської ради, в якому просив суд визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла 21 жовтня 2014 року, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки відповідно до розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року № 324/2004 та одержання на своє ім'я правовстановлюючого документа на земельну ділянку площею 1,00 га, що розташована за межами населеного пункту с. Купіль Волочиського району Хмельницької області. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що після смерті ОСОБА_8 він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. На підставі розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року № 324/2004 ОСОБА_8 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних ділянок працівникам соціальної сфери. Дана земельна ділянка розміром 1 га була виділена за межами населеного пункту с. Купіль та було визначено її межі, однак завершити процес приватизації ОСОБА_8 не змогла, оскільки 23.10.2014 року померла. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відмовило йому у видачі документу, що посвідчує право власності на дану земельну ділянку, у зв'язку з тим, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації земельної ділянки. Державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори йому також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. А тому, він звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав на завершення приватизації земельної ділянки.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації подала відзив на позов, в якому зазначає, що ОСОБА_3 районна державна адміністрація не порушувала права позивача, тому позовні вимоги не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнає повністю.

Представник третьої особи - головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подав письмове пояснення, в якому зазначає, що при вирішенні даного спору покладається на думку суду, просить суд врахувати норми чинного законодавства щодо набуття земельної ділянки сільськогогосподарського призначення державної власності відповідно до норм безоплатної приватизації, а також застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 345 ЦК України визначає, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

В судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 2014 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ № 241396.

До складу спадщини увійшло право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 1,000 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту с. Купіль Волочиського району Хмельницької області, яку спадкодавець розпочала за життя у встановленому порядку та не завершила у зв'язку зі смертю.

Позивач ОСОБА_1. як спадкоємець за законом, внук, після смерті ОСОБА_8, своєї баби, у встановлений законом строк подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно, відсутні. Син померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_9, спадкоємець першої черги за законом, у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини як по закону так і по заповіту.

Однак, оформити в порядку спадкування право на земельну ділянку площею 1,000 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яке мав спадкодавець, позивач не в змозі з тих підстав, що на земельну ділянку не були отримані відповідні правовстановлюючі документи, процедура приватизації земельної ділянки спадкодавцем не була завершена.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами матеріалами спадкової справи №176/2015, заведеної після смерті ОСОБА_8, відмовою державного нотаріуса ОСОБА_3 державної нотаріальної контори від 27.02.2018 року № 299/02-14 у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 1,00 га.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Із доданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 та іншим громадянам розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року №324/2004 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних ділянок працівникам соціальної сфери с. Купіль та с. Гайдайки із земель запасу ОСОБА_5 сільської ради згідно додатку. В списку таких громадян значилася і ОСОБА_8 Зазначене розпорядження на даний час не скасовано.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного Кодексу, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Встановлено, що ОСОБА_8 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте померла, не завершивши її та не отримавши правовстановлюючого документа на земельну ділянку.

Право на завершення процедури приватизації та отримання даної земельної ділянки у власність, яке належало померлій ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, який є с падкоємцем померлої, та підлягає захисту в судовому порядку.

У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч.2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті 21.10.2014 року ОСОБА_8 не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюються відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вище викладені норми чинного законодавства та обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_8 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, вчинила визначені законом дії щодо отримання її у власність, але померла до видачі правовстановлюючого документа на земельну ділянку, право на приватизацію якої було успадковане позивачем ОСОБА_1 та який набув право в порядку спадкування на завершення процесу приватизації спірної земельної ділянки.

Заява про застосування строку позовної давності, подана головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області як третьою особою, яка відповідно до ст. 48 ЦПК України не є стороною в цивільному процесі, задоволенню не підлягає, оскільки згідно з статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі у справі не заявляли будь-яких вимог про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності.

Крім того, суд приймає до уваги те, що про порушення свого права позивач дізнався після отримання відмови державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2018 року, а з позовом звернувся до суду 05.03.2018 року.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 141, 247, 263-265, 273 ЦПК України, , суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла 21 жовтня 2014 року, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки відповідно до розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 21 травня 2004 року № 324/2004 та одержання на своє ім'я правовстановлюючого документа на земельну ділянку площею 1,00 га, що розташована за межами населеного пункту с. Купіль Волочиського району Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: позивачКомаринець ОСОБА_10, паспорт серія НА №345914, адреса: с. Купіль Волочиського району Хмельницької області, вул. О.Кшевінської, 2; відповідачі: ОСОБА_3 районна державна адміністрація, , м. Волочиськ, площа Центральна, 1, ОСОБА_5 сільська рада, с. Купіль Волочиського району Хмельницької області, ; третя особа:Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, м. Хмельницький, вул. Інститутська, 4/1, .

Повне рішення складене 28.09.2018 року.

Суддя: