Єдиний унікальний номер 236/390/18 Номер провадження 22-ц/804/351/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Мельник Євгенія Андріївна, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (справа № 236/390/18, суддя Бікезіна О.В., повне судове рішення складено 04 липня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Мельник Є.А., звернулася до суду з позовом до Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, сум належних працівникові при звільненні та індексації належних до сплати сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 22 052,88 грн. за період з березня по липень 2017 року, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 7 700,94 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення - 3 547,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 142 дні в розмірі 40 501,24 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2 004,12 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена з роботи в зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй зазначені виплати.

У травні 2018 року позивач, в інтересах якої діє адвокат, збільшила позовні вимоги, просила стягнути: з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 216,01 грн. за період з березня по липень 2017 року, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 7 700,94 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 3 547,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за 298 днів в розмірі 95 428,54 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2 004,12 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (а.с.139-140).

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 05 червня 2018 року за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача - Регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на належного - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (а.с.149-151).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Мельник Євгенія Андріївна, до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2 049,62 грн., за квітень - 2 217,92 грн., травень - 771,01 грн., червень - 963,76 грн., липень - 13 213,70 грн., в тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу), а всього - 19 216,01 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 1 023,73 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25 000,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 320,50 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 439,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

З рішення суду не погодилося Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - ПАТ «Українська залізниця») та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просило рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що з 16 березня 2017 року через відсутність організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» нарахування заробітної плати відповідачем було припинено, оскільки до Дирекції не надходили первинні документи від підрозділу підприємства, на якому працювала позивач.

У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у м. Донецьк та Ясинувата, з 20 березня 2017 року у відповідача відсутній доступ до документації підрозділу підприємства в м. Ясинувата (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України (захоплення державних або громадських споруд).

Науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21 -10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Українська залізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, починаючи з 20 березня 2017 року, що унеможливило виконання відповідачем своїх зобов'язань, передбачених ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України.

У зв'язку з цим, підстави для застосування вимог ст. 117 КЗпП України та стягнення моральної шкоди з ПАТ «Українська залізниця» у справі відсутні.

Суд не врахував факт порушення позивачем вимог наказу виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень «Про встановлення простою» від 20 березня 2017 року № 230, яким було передбачено щоденний режим роботи, згідно діючих Правил внутрішнього трудового законодавства, та зобов'язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися в у відповідному журналі. Позивач працювала у березні 2017 року 10 днів, а в квітні-липні 2017 року - не працювала.

В розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо встановити кількість днів відпусток, невикористаних позивачем.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторони не оскаржують.

В судове засідання апеляційного суду позивач та представники сторін не з'явилася, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 220, 221).

Позивач ОСОБА_1 повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Судової влади (а.с. 225).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції посилався на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача: заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 2 049,62 грн., за квітень - 2 217,92 грн., травень - 771,01 грн., червень - 963,76 грн., липень - 13 213,70 грн., в тому числі,компенсації за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу, а всього - 19 216,01 грн.; суми інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 1 023,73 грн.; середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - 25 000 грн. та моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1, з 04 серпня 1998 року вона працювала на різних посадах «Дистанції колії ст. Ясинувата Донецької залізниці» (а.с.8-10).

08 липня 2016 року Ясинуватська дистанція колії Державного підприємства «Донецька залізниця» на підставі Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З позивачем ОСОБА_1 продовжені трудові відносини на посаді помічника начальника з кадрових питань (а.с. 9).

Згідно наказу від 10 липня 2017 року № 7321/ДН-ОС, ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11). Наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку; компенсацію за 27 днів відпустки (а.с. 11).

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень - 4 886,49 грн., квітень - 2217,92 грн., травень - 771,01 грн., червень - 963,76 грн., липень - 13 213,70 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки вихідної допомоги) (а.с.37-41). В розрахункових листах за квітень-липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень позивачкою відпрацьовано 10 днів, за квітень, травень, червень, липень - «0» (а.с.132-137).

Згідно письмової відповіді директора Департаменту оперативного моніторингу ПАТ «Укрзалізниця »від 19 липня 2017 року на колективне звернення працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» щодо виплати заборгованості по заробітній платі, виниклої з березня 2017 року, , повідомлено, що відповідачем запроваджено механізм виплати заборгованості із заробітної плати та інших грошових виплат працівникам через каси Донецької та Луганської дирекції залізничних перевезень в м. Лиман, що є єдиною можливою формою забезпечення виконання вимог законодавства України, та розпочато проведення цих виплати відповідно до графіку, розробленого цією дирекцією (а.с.44).

Згідно відомості від 28 липня 2017 року, ОСОБА_1 за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року отримала 2 836,87 грн. (а.с.74), що підтвердила представник позивача в судовому засіданні.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

Також, постановою Кабінету Міністрів України 2 вересня 2015 року за № 735 затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

«Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Вирішуючи справу по суті, суд виходив з того, що статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Також суд зазначив, що згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним органи мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу, та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 березня 2018 року у відповідача судом витребувані первинні документи: табелі обліку робочого часу, помісячні розрахунки заробітної плати, тощо. Однак, відповідач вказані документі суду не надав, посилаючись на відсутність у нього цих документів (а.с.55-56).

Ухвалою цього ж суду від 05 червня 2017 року витребувано з Бахмутсько - Лиманського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-7 (а.с149-151).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати позивачці за березень 2017 року становить 6 145,12 грн., за квітень-липень 2017 року дані відсутні (а.с.159).

Відповідно до розрахунку заробітної плати, наданого позивачем, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року -6 145,12 грн. (а.с. 37) збігається з сумою заробітку, вказаною в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України.

Згідно розрахунків заробітної плати за квітень - липень 2017 року, позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с. 37 - 41).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що відповідачем зазначені дані не спростовані, а тому заперечення відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не прийняті.

Крім того, відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

При вирішенні справи суд зазначив, що відповідач, належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені у вказаних документах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач підтвердила наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року у розмірі: за березень - 2 049,62 грн. (з урахуванням отриманої суми 4 886,49 грн.-2 836,87 грн. = 2 049,62 грн.), квітень - 2 217,92 грн., травень - 771,01 грн., червень - 963,76 грн., липень - 13 213,70 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги), а всього - 19 216,01 грн. З цієї суми вже вируховані обов'язкові платежі та податки. За таких обставин заявлені вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати суд задовольнив частково в розмірі 19 216,01 грн.

Разом з тим, суд зазначив, що з розрахунком заборгованості з виплати заробітної плати, наданим позивачем (а.с. 140), суд повністю не погоджується, оскільки при нарахуванні позивачу заробітної плати за липень 2017 року вже була врахована компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 7 700,94 грн. (а.с. 41). А тому, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, дійсно, має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2 049,62 грн., квітень - 2 217,92 грн., травень - 771,01 грн., червень - 963,76 грн., липень - 13 213,70 грн., в тому числі, компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу, а всього - 19 216,01 грн.

З приводу стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 3 547,00 грн., суд вважав, що заявлена вимога задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно пункту 3.19 Колективного договору, при кожному наданні відпустки працівникові виплачується за його письмовою заявою матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 50 % тарифної ставки або посадового окладу (а.с. 12). Позивач суду не довела, що вона зверталася з письмовою заявою на отримання допомоги, і що така допомога їй не була виплачена у 2017 році.

На підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

На підставі ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача компенсацію за час з квітня 2017 року по лютий 2018 року (по день звернення до суду з позовом).

Суд не погодився з розміром компенсації, що його визначено позивачем у розмірі 2 004,12 грн. (а.с.140), оскільки розмір компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, згідно зведеній таблиці індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по грудень 2017 року, складає 1 023,73 коп. (190,61 грн. +186,31 грн.+53,97 грн.+51,08 грн.+541,76 грн.=1 023,73 грн.), а тому суд зазначив, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 023,73 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача відносно підстав та розміру стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги в загальній в сумі 19 216,01 грн., та інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 1 023,73 грн., апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача в цій частині слід відхилити, оскільки вказана заборгованість та розрахунки інфляційних втрат підтверджені наявними у справі доказами.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

При цьому, апеляційний суд враховує, що факт заборгованості відповідача з виплати заробітної плати, компенсації за 27 днів відпустки і вихідної допомоги, підтверджується:

- копією наказу про звільнення позивача (а.с. 11), в якому зазначено, що з 17 липня 2017 року вона звільнена з Виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція колії» у зв'язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, та згідно зі ст. 44 КЗпП України, їй слід надати відповідні пільги і компенсації;

- копією листа директора Департаменту оперативного моніторингу ПАТ «Укрзалізниця» від 15 липня 2017 року про проведення виплат відповідно до графіку через каси Донецької та Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» (а.с. 13);

- письмовими поясненнями В.О. заступника начальника «Донецької дирекції залізничних перевезень» ПАТ « Українська залізниця» від 28 листопада 2018 року за вих. № ДНД/Дон-608, з яких вбачається, що питання остаточного розрахунку з ОСОБА_1, як колишньою працівницею виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція колії», комісією з опрацювання первинних документів не розглядалось (а.с. 230).

Розмір заборгованості щодо виплати заробітної плати за березень - липень 2017 року, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки суд першої інстанції належним чином мотивував, навів відповідні розрахунки та повно виклав у рішенні, як і висновки стосовно стягнення компенсації втрати частини доходів.

Надані відповідачем пояснення, копія наказу начальника структурного підрозділу «Ясинуватська дистанція колії» № 230 від 20 березня 2017 року «Про встановлення простою» не спростовують правильних висновків суду про те, що за березень - липень 2017 року відповідач мав заборгованість по заробітній платі перед позивачем, нараховану в тому числі за період простою структурного підрозділу, в якому працювала позивач до звільнення, суми компенсації за 27 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги, а всього - в розмірі 19216,01 грн.

У відповідності зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108|95-ВР, ст.ст.1-3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, судом правильно розрахована і компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1 023,73 грн., згідно індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по грудень 2017 року (190,61 грн. +186,31 грн.+53,97 грн.+51,08 грн.+541,76 грн.=1 023,73 грн.).

Однак, з висновком суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди апеляційний суд не погоджується. Апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

Водночас, як передбачено ч. 2 ст.115 ЦПК України, суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права, як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Так, до матеріалів цивільної справи судом першої інстанції долучено Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який наданий відповідачем (а.с. 101 -102, 104 - 124).

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Із пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач не мав можливості провести відповідні розрахунки з позивачем через дію форс-мажорних обставин, що узгоджується з іншими матеріалами справи.

При вирішенні справи апеляційний суд враховує Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України у даній конкретній справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, і змінити вказане рішення в частині стягнення судового збору, частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню частково, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 382 ЦПК України, судові витрати між сторонами слід розподілити наступним чином.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову ОСОБА_1 покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

З відповідача - ПАТ «Українська залізниця» на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу позову в сумі 414 грн. 58 коп., виходячи з того, що судом вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів, суми інфляційних втрат по заробітній платі, задоволені частково на суму 20239,74 грн. (із розрахунку: 20 239 ,74 грн. х 100 / 34 408, 07 грн. х 704, 80 грн. / 100).

Так як, судове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди підлягає скасуванню та відмовленню в задоволенні позову в цій частині, то в стягненні судового збору з відповідача на користь позивача (оплаченого позивачем в розмірі 1659,60 грн. та стягнутого судом першої інстанції в сумі 320,50 грн.), слід відмовити.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідачем, у зв'язку з переглядом справи і частковим задоволенням апеляційної скарги, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська залізниця» в розмірі 1 188 грн. 93 коп., виходячи з наступного розрахунку: 2 114,40 грн. - сума сплаченого судового збору відповідачем за подачу апеляційної скарги, помножена на 56,23 % від задоволених вимог за апеляційною скаргою.

В іншій части рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - скасувати, в частині стягнення судового збору - змінити.

В позовних вимогах ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Мельник Євгенія Андріївна, до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави судовий збір у розмірі 414,58 грн.

В стягненні судового збору з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1, який вона сплатила в сумі 1659,60 грн., відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 188,93 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 03 грудня 2018 року.

Суддя Донецького

апеляційного суду Будулуца М.С.