Справа № 308/2014/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи Костан О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління контролю за використанням та охороною земель, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 16 листопада 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 листопада 2018 року.

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та третьої особи що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління контролю за використанням та охороною земель, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою від 02.02.2016 року реєстраційний № 48 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. При проведенні відновлення меж в натурі його земельної ділянки було встановлено, що межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідають даним земельного кадастру, згідно матеріалів польових топографо-геодезичних робіт земельної ділянки розроблених ПП «Ужгеостар».

За вказаним вище фактом, Управління контролю за використанням та охороною земель, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об»єктом - земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться за по АДРЕСА_1.

В результаті вищезазначеної перевірки було складено акт № 16.3-02/135 від 28.12.2017, яким підтверджено факт встановлення суміжним користувачем ОСОБА_2 огорожі на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та зайняття ним частини земельної ділянки площею 0,0035 га кадастровий НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності.

Позивач просить усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 частиною земельної ділянки площею 0,0035 га., яка належить на праві власності ОСОБА_1, кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться по АДРЕСА_1 зобов'язавши ОСОБА_2 демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці позивача та звільнити вищевказану частину земельної ділянки.

Ухвалою судді від 12.04.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2018 року замінено третю особу, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління контролю за використанням та охороною земель, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на юридичну особу Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, повідомлявся належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечив проти заявлених позовних вимог, визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору позовні вимоги підтримав повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка за кадастровим НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою від 02.02.2016 року реєстраційний номер обєкта нерухомого майна №48, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна

При проведенні відновлення меж в натурі його земельної ділянки було встановлено, що межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідають даним земельного кадастру, згідно матеріалів польових топографо-геодезичних робіт земельної ділянки розроблених ПП «Ужгеостар».

З план-схеми польових топографо-геодезичних робіт земельної ділянки розроблених ПП «Ужгеостар» вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 було самовільно зайнято частину земельної ділянки площею 0,0035 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1

За вказаним вище фактом, Управління контролю за використанням та охороною земель, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об»єктом - земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться за по АДРЕСА_1.

В результаті вищезазначеної перевірки було складено акт № 16.3-02/135 від 28.12.2017, яким підтверджено факт встановлення суміжним користувачем ОСОБА_2 огорожі на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та зайняття ним частини земельної ділянки площею 0,0035 га кадастровий НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Вказані вище обставини сторонами в судовому засіданні не заперечувались.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України, органі місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

В силу ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.375 ЦК передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з п.г) та п.е) ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 33 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року № 5 пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дані роз'яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Враховуючи наведене та встановивши порушення (самовільне захоплення) меж земельної ділянки, належної позивачу відповідачем загальною площею 0,0035 га, що позбавляє позивача в повній мірі володіти своїм майно, на підставі ст.16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту судом.

Частиною шостою ст. 263 ЦПК України визначено, що якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві…. Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши і оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не порушує його права чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не встановлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, судом ухвалюється рішення на задоволення позову, оскільки заявлені вимоги повністю визнані відповідачем, визнання є добровільним і матеріалами справи не встановлено інших доказів, які б спростовували визнання відповідачем позову.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що необхідно усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 у володінні, користуванні та розпорядженні частиною земельної ділянки площею 0,0035 га., яка належить на праві власності ОСОБА_1, кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться по АДРЕСА_1 зобов'язавши ОСОБА_2 демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці позивача та звільнити вищевказану частину земельної ділянки, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 319,321,391 ЦК України, ст.ст.125, 152,211 ЗК України, ЦК України, ст. ст.4, 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 частиною земельної ділянки площею 0,0035 га., яка належить на праві власності ОСОБА_1, кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться по АДРЕСА_1 зобов'язавши ОСОБА_2 демонтувати паркан, що знаходиться на земельній ділянці позивача та звільнити вищевказану частину земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, проживаючого за адресою АДРЕСА_4, судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош