П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/5753/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/519/18

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

учасники справи:

заявники - ОСОБА_1, ОСОБА_2

заінтересовані особи - Головний державний виконавець Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Єасеєв Анатолій Анатолійович,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 вересня 2018 року, у складі судді Капітонов В.І., повний текст ухвали складено 21 вересня 2018 року,

у справі за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Євсеєва Анатолія Анатолійовича,

заінтересовані особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

В с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просили скасувати постанови державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Євсеєва А.А від 17 липня 2018 року №14112, 14113, 14118 ВП № 54528679, № 14123, 14126, 14131 ВП 54489686, № 14269 ВП 56796036, № 14271 ВП 56795577, № 14273 ВП 56795867, № 14275 ВП 56795737.

В мотивування скарги заявники вказували, що обґрунтовуючи оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та про закінчення виконавчого провадження з направленням до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за невиконання судового рішення, державний виконавець Євсєєв А.А. у всіх винесених постановах примушує зобов'язати заявників не чинити ОСОБА_5, ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з онуками. Проте державний виконавець не вказує на підставі яких доводів та фактів він вважає, що заявники перешкоджають та чинять перешкоди у спілкуванні з онуками. Державний виконавець не вказує яким чином виконувати зобов'язання, якщо діти відмовляються та не бажають спілкуватися з ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі - заінтересовані особи)

Заявники зазначають, що не перешкоджають їх дітям вільно спілкуватися із заінтересованими особами, однак діти не бажають цього робити.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 вересня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_8 на бездіяльність державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Євсеєва А.А., заінтересовані особи: стягувачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 на бездіяльність державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Євсеєва А.А.,: стягувачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, в частині скасування постанов державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Євсеєва А.А. від 17.07.2018 року (ВП №54528679, ВП №54489686) про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, та від 17.07.2018 року про відкриття провадження (ВП №56795577, ВП №56796036, ВП №56795737, ВП №56795867) провадженням закрито.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, неповноту встановлених обставин справи, що мають значення для вирішення справи, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначили, що участь судді Капітонова В.І. у даній справі є недопустимим на виконання вимог ч. 2 ст. 37 ЦПК України, оскільки суддя Капітонов В.І. приймав участь у врегулюванні спору у цивільній справі № 242/5753/16-ц провадження № 2/242/26/17, внаслідок чого вбачається несправедливий та необ'єктивний розгляд даної справи.

Заявники не перешкоджають їх дітям вільно спілкуватись з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не чинять перешкод у виконанні рішення суду, однак їх діти не бажають спілкуватися і бачитися з ними, що підтверджується відповідним відеозаписом, протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, твердженнями директора школи, завуча школи, класного керівника, висновком практичного психолога.

Судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання заявників про виклик свідків та про витребування доказів, а саме: відеозйомку з Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі -Селидівський міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області) та з Селидівського ВП Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області з матеріалів досудового розслідування, на яких зафіксовано небажання ОСОБА_9 спілкуватися з бабусею.

Судом при вирішенні даної справи по суті не застосовано ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей», відповідно до якої перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловити свою думку.

Також заявники зазначили, що оскарження постанов державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження належить до розгляду цивільного судочинства.

Про вирішенні спору щодо участі заінтересованих осіб у вихованні дітей, суд застосував практику Європейського суду з прав людини та зазначив, що всі побачення повинні проводитись за бажанням дітей, а при постановленні оскаржуваної ухвали не вислухав думку дитини.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного державного виконавця Селидівського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області, в якому останній просив відмовити у задоволенні скарги. При цьому зазначив, що ним вжиті всі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду. Дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу є правомірними.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності ОСОБА_2, ОСОБА_5, представника Селидівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Донецькій області, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить запис в журналі телефонограм Донецького апеляційного суду № 503, 505, 507 (т.2 а.с. 182,183).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_10 пояснили, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкод у виконанні рішення суду не чинять, онуки не бажають спілкуватися з дідусем і бабусею, що судом не було прийнято до уваги. Постанови державного виконавця про накладення штрафів оскаржені до суду, але до сього часу судове рішення за їх скаргами не прийнято. Дії державного виконавця щодо закриття провадження в частині оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження є неправомірними, оскільки як нормами ЦПК України так і законом України «Про виконавче провадження» передбачено оскарження зазначених постанов в порядку цивільного судочинства.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть відповідальність за виховання дітей. Онука ОСОБА_9 відмовляється від зустрічі з нею та дідусем після здійснення психологічного насилля ОСОБА_1 Раніше дівчина бажала з ними спілкуватися, скучала, а в останній час стала замкнутою. Ніяких дій щодо організації зустрічі з меншою онукою боржники не вчинили, від явки до державного виконавця ухилялися. Державний виконавець правомірно направив повідомлення до органів поліції про скоєння боржниками кримінального правопорушення, оскільки останні не виконують рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_10, які просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції, заперечення ОСОБА_4, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувані постанови державного виконавця Селидівського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Євсеєва А.А. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №242/5753/16-ц від 10 серпня 2017 року (ВП №54528679 - боржник ОСОБА_1) та постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №242/5753/16-ц від 10 серпня 2017 року (ВП №54489686 - боржник ОСОБА_2) було прийнято відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження.

Закриваючи провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця в частині скасування постанов державного виконавця Селидівського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Євсеєва А.А. від 17 липня 2018 року (ВП №54528679, ВП №54489686) про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, та від 17 липня 2018 року про відкриття провадження (ВП №56795577, ВП №56796036, ВП №56795737, ВП №56795867), суд першої інстанції прийшов до висновку що скарга в зазначеній частині підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З такими висновками апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_5, ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з онуками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Встановлено спосіб участі у спілкуванні з онуками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме: шляхом встановлення зустрічей із старшою онукою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, 2 рази на місяць (субота-неділя) з ночівлею, а з молодшою онукою ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 за попередньою домовленістю, дозволити ОСОБА_5, ОСОБА_4 раз на рік санаторно-курортний відпочинок разом із ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою оздоровлення у літку протягом 10 днів.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_5, ОСОБА_4 спілкуванню з онукою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, по телефону.

На підставі рішення суду видано виконавчий лист №242/5753/16-ц від 10 серпня 2017 року, який перебував на виконанні у Селидівському міському відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області. Дані обставини учасники справи не оспорюють (т. 2 а.с. 57,58).

17.07.2018 року державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Євсеєвим А.А. прийнято наступні постанови:

- постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн. (ВП №54528679)

- постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн. (ВП №54528679)

- постанова про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн. (ВП №54489686)

- постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №242/5753/16-ц від 10.08.2017 року. (ВП №54528679 - боржник ОСОБА_1)

- постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №242/5753/16-ц від 10.08.2017 року. (ВП №54489686 - боржник ОСОБА_2)

- постанова про стягнення з боржника ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн. (ВП №54489686).

- про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн. (ВП №56795577)

- про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн. (ВП №56796036)

- про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_2 витрат виконавчого збору у розмірі 6400,00 грн. (ВП №56795737)

- про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн. (ВП №56795867) (а.с.3-32).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З досліджених апеляційним судом матеріалів виконавчих проваджень, відкритих за виконавчими листами, виданими Селидівським міським судом Донецької області на виконання рішення суду по справі № 242/5753/16-ц, вбачається, що 01 вересня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід на територію за місцем мешкання боржників, а саме: АДРЕСА_1, зі слів орендатора, боржники мешкають за іншою адресою, про що складено відповідний акт державного виконавця. Разом з цим державним виконавцем було залишено виклик на 13 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 230, т. 2 а.с. 49).

01 вересня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід на територію за місцем мешкання боржників, а саме: АДРЕСА_2, зі слів сусіда, боржник мешкає за вказаною адресою, однак двері не відчинив, про що складено відповідний акт державного виконавця. Разом з цим державним виконавцем було залишено виклик на 13 вересня 2017 року (а.с.1 231, т.2 а.с. 50).

За викликом боржники не з'явилися.

01 листопада 2017 року державним виконавцем здійснено вихід на територію за місцем мешкання боржників, а саме: АДРЕСА_1, за слів орендатора, боржники мешкають за іншою адресою, про що складено відповідний акт державного виконавця. Разом з цим державним виконавцем було залишено виклик на 08.11.2017 року (т. 1 а.с. 155, 159).

01 листопада 2017 року державним виконавцем повторно здійснено вихід на територію за місцем мешкання боржників, а саме: АДРЕСА_2, зі слів сусіда, боржник мешкає за вказаною адресою, однак двері не відчинили, про що складено відповідний акт державного виконавця. Разом з цим державним виконавцем було залишено виклик на 08.11.2017 року (т. 1 а.с. 156, т. 2 а.с. 33).

За викликом боржник не з'явився.

21 листопада 2017 року державним виконавцем здійснено вихід на територію за місцем мешкання боржників, а саме: АДРЕСА_1, за слів орендатора, боржники мешкають за іншою адресою, про що складено відповідний акт державного виконавця (т. 1 а.с. 202).

21 листопада 2017 року державним виконавцем повторно здійснено вихід на територію за місцем мешкання боржників, а саме: АДРЕСА_2, за слів сусіда, боржники мешкають за вказаною адресою, однак двері не відчинили, про що складено відповідний акт державного виконавця (т.2 а.с. 25).

23 листопада 2017 року державним виконавцем на підставі ч.3 п. 14 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» направлено подання до Селидівського міського суду про доставку приводом гр-ку ОСОБА_2, г-на ОСОБА_1 до Селидівського міського відділу виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області за адресою: Донецька обл., вул. Маяковського, 39 (т. 2 а.с. 29,30).

14 грудня 2017 року Селидівський міський суд виніс ухвали про привід гр-ки ОСОБА_2, г-на ОСОБА_1 до Селидівського міського відділу виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області (т. 1 а.с. 193-195, т.2 а.с. 68-70).

22 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід 27 грудня 2017 року о 17-00 год. гр-ки ОСОБА_2, г-на ОСОБА_1 до Селидівського міського відділу виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області (т.1 а.с. 190,т. 2 а.с. 67).

24 січня 2018 року гр-ка ОСОБА_2, г-на ОСОБА_1 прийшли до Селидівського міського відділу виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області після повідомлення співробітників поліції.

24 січня 2018 року гр-ка ОСОБА_2, г-на ОСОБА_1 були ознайомлені з виконавчим листом № 242/5753/16-ц від 10.08.2017 року, виданий Селидівським міським судом Донецької області. Та написали пояснення, що не заперечують ОСОБА_5, ОСОБА_4 у спілкуванні з онуками, що згідно виконавчого листа зустрічі будуть проводитись за попередньою домовленістю. Також ОСОБА_2, ОСОБА_1 пояснили, що ОСОБА_5, ОСОБА_4 не звертались до них для встановлення зустрічей з онуками (т. 1 а.с. 150, т.2 а.с. 14).

24 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн на ОСОБА_2 (ВП № 54489686), та штрафу у розмірі 1700 грн на ОСОБА_1 за невиконання боржниками без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення (т. 1 а.с. 144, т. 2 а.с. 136).

08 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 3400 грн на ОСОБА_2 (ВП № 54489686), та штрафу у розмірі 3400 грн. на ОСОБА_1 за невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення (т. 1 а.с.139, т. 2 а.с. 123).

20 червня 2018 року державним виконавцем направлено повідомлення до Селидівського відділення поліції про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 209-212, т. 2 а.с. 173).

22 червня 2018 року проводились виконавчі дії за місцем мешкання ОСОБА_1, ОСОБА_2, АДРЕСА_2. Відповідно до Акту державного виконавця від 22 червня 2018 року ОСОБА_1 вийшов на зустріч та повідомив, що не заперечує у спілкуванні онуків з бабусею та дідусем, також повідомив, що ОСОБА_2 відмовилась виходити на зустріч з ОСОБА_4, ОСОБА_5, так як між ними протягом тривалого часу існують неприязні відносини. ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, вийшла на зустріч та відмовилася від спілкування та поїздки у гості до ОСОБА_4, ОСОБА_5 ( т.2 а.с.146, 147).

17 липня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 54489686, 54528679. Копія постанов направлена сторонам та органу, що видав виконавчий лист (т. 1а.с. 170, т. 2 а.с. 113).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 63 ЦПК України за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи, що рішенням суду від 12 травня 2017 року зобов'язано заявників не чинити перешкоди у спілкуванні їх дітей із заінтересованими особами, встановлено зустрічі дітей та заінтересованих осіб у справі, невиконання та повторне невиконання заявниками рішення суду, вжиття всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, державний виконавець правомірно направив відповідне повідомлення до органів досудового розслідування та виніс постанови щодо закінчення виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо небажання дітей спілкуватися і бачитися з ОСОБА_4, ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки предметом розгляду даної справи є дії/бездіяльність державного виконавця. При цьому рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2017 року у справі № 242/5753/16-ц встановлено спосіб участі у спілкуванні з онуками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, зокрема, шляхом встановлення зустрічей. Тобто предметом даної справи є права чи свободи саме сторін виконавчого провадження (стягувача чи боржника), порушені рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності з боку заявників перешкоджання дітям спілкуватися з ОСОБА_4, ОСОБА_5 спростовуються матеріалами виконавчого провадження, № 54489686, 54528679, з яких вбачається, що рішення суду фактично не виконано, що також підтверджено поясненнями ОСОБА_4 в апеляційному суді.

Ніяких дій щодо організації зустріч дитини ОСОБА_12 з зацікавленими особами ОСОБА_4, ОСОБА_5, заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 не вчинили.

Наведене свідчить про фактичне невиконання заявниками рішення суду.

Щодо оскарження заявниками постанов державного виконавця від 17 липня 2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження (ВП№ 54528679, 54489686), про стягнення виконавчого збору (ВП № 54528679, 54489686), відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору (ВП №56795577, 56796036) апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Відповідно до положень ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, для оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця що стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій передбачено спеціальний порядок, відповідно до якого відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного суду, яка викладена у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно закрив провадження у справі в частині оскарження постанов державного виконавця від 17 липня 2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження (ВП№ 54528679, 54489686), про стягнення виконавчого збору (ВП № 54528679, 54489686), відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору (ВП №56795577, 56796036).

Посилання в апеляційній скарзі на п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року не приймається апеляційним судом до уваги, оскільки вказана постанова роз'яснює застосування Закону «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність.

Правовідносини даної справи з приводу розгляду питань щодо порушення державним виконавцем прав чи свобод сторін виконавчого провадження регулюються, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом Європейської конвенції про здійснення прав дітей також є безпідставними, оскільки вказана Конвенція застосовується до дітей, які не досягли 18-річного віку, та предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав (стаття 1 вказаної Конвенції).

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у задоволенні клопотань про витребування доказів є неспроможними з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 вересня 2018 року у задоволенні клопотань ОСОБА_1, ОСОБА_2 про об'єднання скарг в одне провадження, про витребування доказів та виклик свідків відмовлено.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між тим, апеляційна скарга має вимоги лише щодо скасування ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 17 вересня 2018 року, якою розглянуто скаргу заявників по суті, у зв'язку з чим апеляційний суд не переглядає обґрунтованість ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що заявлені клопотання зводяться до встановлення небажання дитини спілкуватися з бабою та дідом, однак вказані обставини не є предметом розгляду даної справи та не впливають на вирішення питання про законність постанов державного виконавця про закриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості участі судді Капітонова В.І. у розгляді даної справи з посиланням на ч. 2 ст. 37 ЦПК України не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Відповідно до положень ст. ст. 201, 203 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Про проведення процедури врегулювання спору за участю судді суд постановляє ухвалу, якою одночасно зупиняє провадження у справі. Проведення врегулювання спору за участю судді здійснюється у формі спільних та (або) закритих нарад. Суддя спрямовує проведення врегулювання спору за участю судді для досягнення сторонами врегулювання спору.

Отже, ЦПК України встановлює недопустимість розгляду справи суддею, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді.

Між тим, заявники в апеляційній скарзі посилаються на те, що суддя, який розглянув скаргу, брав участь у врегулюванні спору у цивільній справі № 242/5753/16-ц, провадження № 2/242/26/17 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з онуками та зобов'язання вчинити певні дії.

За наслідками розгляду вказаного позову судом 12 травня 2017 року ухвалено рішення та направлено на примусове виконання (т.2 а.с.85 -89).

Матеріали даної справи не містять ухвали про врегулювання спору за участю судді або іншої інформації про проведення врегулювання спору за участю судді у даній справі, а тому відсутні підстави недопустимості повторної участі судді в розгляді справи, зважаючи також на відсутність повторності розгляду даної справи.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції суд першої інстанції суд постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко