Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

справа № 490/9562/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 13 вересня 2018 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 21 вересня 2018 року),

У С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (назва змінена на АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 14 липня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру, за яким остання отримала 2 800 грн. кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на порушення позичальницею кредитних зобов'язань, банк просив стягнути заборгованість, яка виникла станом на 31 серпня 2017 року у розмірі 87 831, 55 грн., з яких - 2 793,55 грн. за кредитом, 75 740, 35 грн. за процентами, 4 639 грн. за пенею та комісією, та штрафи - 500 грн. фіксована частина та 4 158, 65 грн. процентна складова.

Відповідачка ОСОБА_1, діючи через свого представника, у наданому відзиві позовні вимоги не визнала, посилаючись на сплив позовної давності, оскільки строк дії платіжної картки сплинув у липні 2013 року, а останній платіж нею внесено 12 червня 2014 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт не погодився з застосуванням судом загальної позовної давності, посилаючись на зміну цього строку за згодою сторін до 50 років.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 викладена оцінка доводів апеляційної скарги з посиланням на законність та обґрунтованість судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК заява розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що14 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (карта «Універсальна»), зі змісту якої вбачається, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг (далі - Договір) (а.с. 8).

Тип кредитної картки «Універсальна» (тарифний план) в заяві позичальника не зазначено.

На час укладення Договору діяли Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі - Умови) (а.с. 10-33, 129-130), якими визначено умови користування кредитними коштами, порядок їх повернення, відповідальність позичальника за порушення кредитних зобов'язань (пеня, штраф) та інші умови кредитування.

Пунктом 1.1.7.31 Умов передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

Умови користування кредитним лімітом містять і Тарифи обслуговування карт «Універсальна» (а.с. 9). Тарифи за всіма типами платіжних карт передбачають сплату щомісячного платежу, розмір якого на час укладення Договору складав 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 31 січня 2013 року у позичальника виникла заборгованість з погашення кредиту (124,67 грн.). Останній щомісячний платіж (200 грн.) внесено ОСОБА_1 13 січня 2014 року (а.с. 6).

Надходження 12 червня 2014 року на рахунок ОСОБА_1 11 грн. є автоматичним погашенням простроченої заборгованості (а.с. 105).

Строк дії перевипущеної картки, виданої ОСОБА_1, - квітень 2014 року (а.с. 100).

Станом на 31 серпня 2017 року банком нараховано 87 831, 55 грн. кредитної заборгованості, з яких - 2 793,55 грн. за кредитом, 75 740, 35 грн. за процентами, 4 639 грн. за пенею та комісією, та 4658,65 грн штрафів (а.с. 5-7) .

Встановивши ці обставини та дослідивши розрахунок заборгованості на відповідність умовам Договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушила кредитні зобов'язання та станом на 31 серпня 2017 року мала заборгованість за кредитом -2 793,55 грн., за процентами зі ставкою 30 %, а також мала сплатити неустойку, виходячи з суми цієї заборгованості.

Проте, оскільки ОСОБА_1 порушила зобов'язання з січня 2013 року, у січні 2014 року здійснила останній платіж за платіжною карткою, строк дії якої закінчився у квітні 2014 року, то звернувшись з позовом у жовтні 2017 року КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК.

Правова позиція щодо закінчення строку дії договору з закінченням строку дії картки викладена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року (провадження № 6-61цс14) та неодноразово застосовувалась при розгляді інших справ з аналогічними обставинами.

При цьому суд не взяв до уваги положення пункту 1.1.7.31 Умов щодо збільшення позовної давності за вимогами банку до 50 років.

Свої висновки, викладені в мотивувальній частині рішення, суд обґрунтував відсутністю доказів того, що саме з цими Умовами було ознайомлено відповідачку, а тому підпис в заяві-анкеті про ознайомлення та згоду з умовами не може вважати письмовим договором про збільшення тривалості позовної давності, як то вимагає статті 259 ЦК .

Така правова позиція суду першої інстанції відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15.

Інша правова позиція щодо застосування позовної давності у кредитних правовідносинах з застосуванням платіжних карт, викладена в постанові Верховного суду України від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), з якою не погодився суд касаційною інстанції, є предметом перегляду Великою Палатою Верховного Суду на підставі постанови Обєднаної Палати Касаційного Суду від 12 вересня 2018 року (справа №754/13763/15-ц).

Суд першої інстанції послався і на практику та висновки Європейського Суду, який неодноразово підкреслював цілі запровадження та мету застосування позовної давності для забезпечення положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності - три роки, що передбачено статтею 257 ЦК.

До того ж апеляційний суд вважає необхідним додати, що зміна позовної давності до 50 років, а тим більш тільки за вимогами банку, фактично призводить до віднесення цих вимог до таких, на які позовна давність взагалі не поширюється. Право визначення такої категорії вимог належить тільки закону (частина 2 статті 268 ЦК).

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.М.Базовкіна

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 30 листопада 2018 року.