Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 501/142/16-ц

провадження № 61-1643св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

особа, що подала клопотання - відкрите акціонерне товариство «Сєвєро-Западний флот» (ОАО Северо-Западный флот»),

боржник - Компанія «Елой Шиппінг Лімітед» (Eloy Shipping Limited),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Сєвєро-Западний флот» на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року у складі судді Пушкарського Д. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року у складі суддів: Комлєвої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року відкрите акціонерне товариство «Сєвєро-Западний флот» (далі - ВАТ «Сєвєро-Западний флот») звернулося до суду з клопотанням до боржника Компанії «Елой Шиппінг Лімітед» про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області від 19 березня 2015 року про стягнення боргу.

Вимоги обгрунтувано тим, що Компанія «ЕлойШиппінг Лімітед» не виконує зазначене судове рішення у справі № А56-68766/2014 про стягнення з неї 110 764, 44 доларів США.

Виходячи з наведених обставин, ВАТ «Сєвєро-Западний флот» просило суд задовольнити клопотання та надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області від 19 березня 2015 року, стягнувши з Компанії «Елой Шиппінг Лімітед» 91 273, 86 доларів США, відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 19 494, 58 доларів США та суму відшкодування витрат по сплаті державного мита в розмірі 45 735, 28 російських рублів.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року в задоволенні клопотання ВАТ «Сєвєро-Западний флот» відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності документів, які б засвідчували, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі у судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, внаслідок чого Компанія «Елой Шиппінг Лімітед» була позбавлена можливості брати участь у судовому процесі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року залишена без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що надані заявником докази сповіщення про розгляд справи в суді не є належними доказами, оскільки вони не підтверджують факт повідомлення боржника шляхом направлення доручення до установи юстиції або до іншого компетентного органу держави Беліз.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду представником Толстіком В. В., ВАТ «Сєвєро-Западний флот» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що боржник був належно повідомлений про час і місце судового процесу та щодо змісту позовних вимог, пред'явлених до нього, відповідно до положень Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів по цивільних або торгових справах від 15 листопада 1965 року.

29 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 390 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 396 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України таких випадків не передбачено, то у задоволенні клопотання може бути відмовлено, коли сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

За статтею 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписаної у м. Мінську 22 січня 1993 року, згоду на обов'язковість якої надано Верховною Радою України Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10 листопада 1994 року (далі - Мінська Конвенція) у визнанні передбачених статтею 52 цієї Конвенції рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не приймав участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було вчасно і належно вручений виклик до суду.

За змістом статті 54 Мінської Конвенції клопотання про визнання і дозвіл на примусове виконання рішень, передбачених у статті 51 Конвенції, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається законодавством Договірної Сторони, на території якої повинно бути таке виконання.

Суди встановили, що рішенням Арбітражного суду м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області від 19 березня 2015 року у справі № А56-68766/2014 з Компанії «Елой Шиппінг Лімітед» на користь ВАТ «Сєвєро-Западний флот» стягнуто 91 273, 86 доларів США, відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 19 494, 58 доларів США та суму відшкодування витрат зі сплати державного мита в розмірі 45 735, 28 російських рублів.

Ухвалою Арбітражного суду м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області від 10 червня 2015 року виправлено помилки у виконавчому листі.

За змістом статті 156 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації (далі - АПК РФ) при неявці у судове засідання арбітражного суду позивача та (або) відповідача, належним чином сповіщених про час і місце судового розгляду, суд вправі розглянути справи за їх відсутності.

Відповідно до частини першої статті 123 АПК РФ особи, які беруть участь у справі, та інші учасники арбітражного процесу вважаються сповіщеними належним чином, якщо до початку судового засідання, вчинення окремої процесуальної дії в арбітражного суду є відомості про отримання адресатом копії ухвали про прийняття позовної заяви або заяви до провадження та порушення провадження у справі.

Згідно із частиною шостою статті 121 АПК РФ особи, які беруть участь і справі, після отримання ухвали про прийняття позовної заяви до провадження та порушення провадження у справі після отримання першого судового акту по справі, що розглядається, самостійно приймають заходи щодо отримання інформації про рух справи з використанням будь-яких джерел такої інформації та будь-яких засобів зв'язку.

Згідно положень частини третьої статті 253 АПК РФ, у випадках, якщо іноземні особи, які беруть участь у справі, яка розглядається арбітражним судом в Російській Федерації, перебувають або проживають поза межами Російської Федерації, такі особи повідомляються про судовий розгляд ухвалою арбітражного суду шляхом направлення відповідного доручення в установу юстиції або інший компетентний орган іноземної держави.

Україна та Російська Федерація є учасниками Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15 листопада 1965 року в місті Гаазі (далі - Гаазька Конвенція).

За інформацією стосовно держав, які є учасниками Гаазької Конвенції, розміщеною на веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права http://www.hcch.net., Беліз не ратифікував указану конвенцію, проте є країною, що заявила про розповсюдження дії Гаазької Конвенції на її територію.

Згідно із статтею 1 Гаазької Конвенції вона застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Доручення щодо вручення документів за кордоном надсилаються безпосередньо до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою згідно зі статтею 2 Гаазької Конвенції.

Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках (стаття 3 Гаазької Конвенції).

Відповідно до статті 5 Гаазької Конвенції центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Згідно із статтею 6 Гаазької Конвенції центральний Орган запитуваної Держави або будь-який орган, який вона може призначити для цього, складає підтвердження відповідно до формуляра, доданого до цієї Конвенції. У підтвердженні підтверджується факт вручення документу і зазначається спосіб, місце та дату вручення, а також особа, якій документ було вручено. Якщо документ не був вручений, в підтвердженні зазначаються причини, які перешкодили врученню. Запитуючий орган може вимагати, щоб підтвердження, яке було складене не Центральним Органом або судовим органом, було скріплено підписом представника одного з цих органів. Підтвердження направляється безпосередньо запитуючому органу.

За дорученням Арбітражного суду м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області відповідно до положень статті 5 Гаазької Конвенції Компанія «Елой Шиппінг Лімітед» про час і місце судового розгляду справи повідомлена не була.

За змістом рішення Арбітражного суду м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області від 19 березня 2015 року сторони справи повідомлялися про час і місце судового засідання згідно статей 123, 156 АПК РФ без урахування положень частини третьої статті 253 АПК РФ та Гаазької Конвенції, тобто без урахування тих обставин, що відповідач є іноземною юридичною особою.

Таким чином, доводи касаційної скарги про належність повідомлення боржника про час і місце судового засідання є необґрунтованими.

Щодо можливості надсилати судові документи особам, які перебувають за кордоном, безпосередньо поштою, вручення документів способами, які вказані у статті 10 Гаазької Конвенції, на території Російської Федерації не допускається. Застережень договірної країни Белізу щодо дії вказаної норми не встановлено.

Відповідно до статті 10 Гаазької Конвенції, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: а) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном; b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави; с) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Відповідно до копії повідомлення від 21 жовтня 2014 року ВАТ «Сєвєро-Западний флот» надіслало замовний лист із повідомленням та згідно з інформацією пошти Росії за поштовим ідентифікатором RB000764184RU зазначену інформацію за юридичною адресою боржника у Белізі отримав P. Mahler 10 лютого 2015 року.

07 листопада 2014 року ВАТ «Сєвєро-Западний флот» надіслало замовний лист з повідомленням з поштовим ідентифікатором RB000950544RU, який було отримано тією ж самою особою 10 лютого 2015 року.

11 листопада 2014 року ВАТ «Сєвєро-Западний флот» надіслало замовний лист з повідомленням з поштовим ідентифікатором RB00076705RU, який також було отримано P. Mahler 17 лютого 2015 року.

Повідомлення про розгляд справи арбітражним судом м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області було надіслано 27 листопада 2014 року та отримано тією ж особою за юридичною адресою боржника у Белізі.

Разом з тим, доказів про те, що ці листи дійсно містили повідомлення арбітражного суду м. Санкт-Петербурга та Ленінградської області про розгляд справи, не надано.

Крім того, поштове повідомлення від 27 листопада 2014 року отримано 17 лютого 2015 року особою, щодо якої в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тих обставин, що ця особа є представником боржника - Компанії «Елой Шиппінг Лімітед».

Відповідно до статті 15 Гаазької Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення згідно із положенням цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що: а) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території; b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава вправі заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або про безпосередню доставку, у разі виконання наступних умов: а) документ було передано одним із способів, передбачених Конвенцією; b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців; с) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної держави.

З урахуванням викладеного, правомірним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відмову в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, оскільки згідно із статтею 15 Гаазької Конвенції відсутні підстави вважати, що Компанія «Елой Шиппінг Лімітед» була належним чином повідомлена про час і місце судового процесу.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на засадах верховенства права, є законними та обґрунтованими.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Сєвєро-Западний флот» залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С.П. Штелик