ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/772/18 Головуючий суддя І інстанції Зяброва О.Г.
Провадження № 22-ц/818/192/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року в складі судді Зябрової О.Г. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача - ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики від 02 листопада 2017 року у розмірі 3450 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в розмірі 17 грн., втрати від інфляції в розмірі 126 грн. та моральну шкоду 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 02 листопада 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до договору позики позивач передала у власність відповідача грошову суму в розмірі 3450 грн. Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язана повернути позивачу грошові кошти в строк до грудня 2017 року.

Позивач зазначила, що відповідач відмовляється виконувати свій обов'язок та не повертає грошові кошти за договором позики. Факт укладання відповідного договору підтверджується розпискою, складеною відповідачем. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умов договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за вищезазначеним договором, у неї утворилась заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої заборгованості в розмірі 17 грн., втрати від інфляції в розмірі 126 грн. за договором позики від 02 листопада 2017 року. Також позивач просила стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що вона зазнала моральних страждань, які виразились у негативних змінах у її житті.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 02 листопада 2017 року в розмірі 3450 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в розмірі 17 грн. 86 коп., втрати від інфляції в розмірі 126 грн. 20 коп., а всього 3594 грн. 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави в особі Державної судової адміністрації судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказану вимогу.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішення в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України про законність і обґрунтованість рішення.

Вказано, що судом не було взято до уваги, що нею у позовній заяві було аргументовано, що моральна шкода полягала у щоденних думках про те, що відповідач не віддає гроші, постійних спогадах про обіцянки відповідача віддати грошову суму, переживанні фізичних незручностей та психологічному дискомфорті, оскільки вона не була в змозі придбати необхідні ліки, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, нестійкому настрої, порушенні сну, неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, обуренні. Розмір зазначеної шкоди позивачем було оцінено у 1000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу на час винесення постанови відповідачем подано не було.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області було ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно із підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області, продовжував здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа надійшла на розгляд до Харківського апеляційного суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір матеріальної та моральної шкоди, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2017 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики. Відповідно до даного договору позики ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 3450 грн., які остання зобов'язалась повернути в строк до грудня 2017 року.

З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що на даний час ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором позики не виконує.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що відповідач ОСОБА_4 зобов'язання у строки, визначені сторонами, належним чином не виконала, та суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за договором позики від 02 листопада 2017 року в розмірі 3450 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в розмірі 17 грн. 86 коп., втрат від інфляції в розмірі 126 грн. 20 коп., всього: 3594 грн. 06 коп. Вимога про стягнення моральної шкоди залишена без задоволення з огляду на її недоведеність, оскільки позивачем, не надано жодних належних доказів заподіяння їй моральної шкоди, не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що ОСОБА_3 рішення оскаржено лише в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі, зокрема, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що:

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З договору позики не вбачається, що сторони передбачили можливість відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням строків або невиконанням умов договору.

В порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_3 суду не було надано доказів, у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, що їй дійсно було спричинено моральну шкоду діями або бездіяльністю відповідача.

Посилання позивача на те, що вона зазнала страждань у зв'язку із тим, що їй вчасно не було повернуто належні їй грошові кошти, колегія суддів відхиляє, оскільки шкода, завдана несвоєчасним виконанням зобов'язання є втратою майнового характеру та була відшкодована шляхом стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Твердження позивача про те, що невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики викликали у неї зміну психоемоційного стану належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не підтверджено, як і не обґрунтовано наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими погіршеннями та безпосередньо діями або бездіяльністю відповідача.

Суд апеляційної інстанції також враховує нетривалість періоду порушення прав позивача, оскільки строком виконання зобов'язання було визначено грудень 2017 року, а до суду з позовом ОСОБА_3 звернулась вже у лютому 2018 року.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовної вимоги ОСОБА_3 щодо відшкодування їй моральної шкоди.

Крім того, відшкодування моральної шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися лише у випадках, прямо передбачених законом або договором.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. У даній справі не встановлено, що договором позики сторони встановили відповідальність сторін за моральну шкоду.

Наведене свідчить, що судом першої інстанції ухвалено рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, що підтверджено Довідкою Серії ВТЕ-7 №044948, судові витрати, пов'язані з розглядом апеляційної скарги, слід віднести за рахунок держави відповідно до положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.