Справа №333/3465/18
Провадження №2/333/1982/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання - Некрашевич Є.В.,

представника позивача за довіреністю ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи, що не заявляє

самостійних вимог за довіреністю ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради у Комунарському районі, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання недійсним усиновлення неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 04.07.2018 р. звернувся з позовом про скасування усиновлення ОСОБА_4

18.09.2018 р. до початку підготовчого засідання позивачем була подана позовна заява зі зміненими позовними вимогами. Просив визнати усиновлення неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яке відбулося на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2017 року по справі №333/2826/17 провадження №2-о/333/241/17 - недійсним. Посилається на таке. Він є мешканцем м. Донецьк. Від першого шлюбу в нього є неповнолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Прибувши до м. Запоріжжя в 2015 році, познайомився з відповідачкою, з якою почали спільне проживання. Відповідачка наполягала на шлюбі, на який він погодився, оскільки в нього не було де жити, грошових коштів на життя не було, але не було й почуття любові до відповідачки. Оскільки він був без роботи, то повністю залежав від відповідачки та її батька, який завірив його, що допоможе працевлаштуватись на роботу. 22.10.2016 р. вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, після одруження відповідачка взяла його прізвище - ОСОБА_7. З часом вона стала наполягати на усиновленні її сина, тому він, щоб уникнути сварок та не залишитись на вулиці, оскільки в нього відсутнє житло, погодився на усиновлення. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2017 р. його заява про усиновлення дитини задоволена. Після того, як він усиновив дитину, стосунки з відповідачем погіршились. Через 5 місяців після усиновлення дитини вони припинили спільне проживання та з грудня 2017 року не підтримують стосунки. Дитина проживає з матір'ю. Посилається на те, що він через нетривале спільне проживання з дитиною прихильності дитини не здобув, він не відчуває любові та батьківських почуттів до хлопчика. Свою згоду на усиновлення він дав лише у зв'язку з метою отримання державної соціальної допомоги при усиновленні та наявністю життєвих обставин щодо відсутності роботи, житла як мешканця іншого міста. Він має намір повернутися до м. Донецьк на постійне проживання, тому це унеможливить побачення з дитиною. Вказує, що він здійснив усиновлення фіктивно з метою отримання перелічених благ, фактично не бажав настання реальних наслідків від такого усиновлення. Одержавши реєстрацію в квартирі відповідачки, що стало підставою для одержання роботи, позивач розірвав шлюб з відповідачкою та змінив місце проживання. Він батьківського обов'язку не виконує, участі у вихованні та піклуванні щодо дитини не приймає.

В судове засідання позивач не з'явився, його інтереси представляла за договором адвокат ОСОБА_1, яка позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, пояснила, що вона була обманута колишнім чоловіком щодо його намірів. Сподівалась, що він дійсно має почуття до неї та її дитини, але на теперішній час зважаючи, що позивач використав її та дитину, тому також бажає визнати недійсним усиновлення. Біологічний батько дитини згодний на поновлення його в батьківських правах.

Представник третя особа, що не заявляє самостійних вимог: виконавчого комітету Запорізької міської ради за довіреністю ОСОБА_3 вважає, що в цій ситуації є доцільним позбавити позивача батьківських прав, але зважаючи на позицію відповідачки, яка визнала позов, також не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2017 року по справі №333/2826/17 визнано ОСОБА_4 усиновлювачем дитини - ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 р. Внесені зміни в актовий запис про народження дитини №548 від 19.06.2014 року зробленого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Батьком записаний ОСОБА_4. Дитині присвоєно прізвище «ОСОБА_7», по батькові «ОСОБА_7». З цього рішення вбачається, що батько ОСОБА_6 - ОСОБА_8 надав письмову згоду на усиновлення його малолітнього сина ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2018 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка набула дошлюбне прізвище ОСОБА_8.

Відповідно до змісту статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Згідно статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу (усиновлення дитини, яка є громадянином України, але проживає за межами України). Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з положеннями частини 2 ст. 236 Сімейного кодексу України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення).

Фіктивне усиновлення - це усиновлення, яке хоч формально і відповідає всім вимогам закону, але проведено лише «про людське око», не маючи на меті встановлення передбачених законом відносин з усиновлення, тобто без наміру створювати між усиновленим і усиновлювачем відносин батьків і дітей.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, суд, відповідно до ч. 1, 2 ст. 236 СК обов'язково визнає усиновлення недійсним, якщо воно було здійснене без згоди дитини і батьків, яка була необхідна, або якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, що виникають унаслідок усиновлення (фіктивне усиновлення).

Виходячи з системного аналізу зазначених приписів законодавства, визнання усиновлення недійсним - це припинення відносин, які виникають із факту усиновлення на майбутній час, якщо цього потребують інтереси дитини на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Вимагаючи визнання усиновлення недійсним, ОСОБА_4 посилався на те, що вирішив фіктивно усиновити сина відповідачки із корисних мотивів, ці обставини визнаються та не оспорюються відповідачем.

На час вирішення спору суд може констатувати суттєве погіршення стосунків позивача та відповідача, вони зовсім не спілкуються та проживають окремо. Сторони після усиновлення дитини перебували у шлюбі близько 5 місяців, тобто нетривалий час. Позивач припинив спільне проживання з відповідачкою та дитиною, перестав з ними спілкуватись, не намагався виконувати свої батьківські обов'язки щодо усиновленої дитини.

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, що також свідчить про те, що він не бажав настання прав та обов'язків, пов'язаних з усиновленням.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом № 3017-VI від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки суд дійсно переконався в тому, що позивач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення, що є підставою для визнання усиновлення недійсним.

Згідно зі статтею 239 Сімейного кодексу України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами.

В силу положень статті 241 Сімейного кодексу України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Керуючись ст. ст.. 4, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 213-215, 226, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради у Комунарському районі, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання недійсним усиновлення неповнолітньої дитини - задовольнити.

Визнати усиновлення неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яке відбулося на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2017 року по справі №333/2826/17 провадження №2-о/333/241/17 - недійсним.

Внести зміни до актового запису про народження дитини №548 від 19.06.2014 року зробленого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, виключивши відомості про ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України як батька дитини, поновивши відомості про ОСОБА_8 як батька дитини. Змінити дитині ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7», по батькові з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська