Справа №560/1298/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить визнати за ним право власності на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Кривиця по вул. Горького, 90, Дубровицького району Рівненської області, згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 26 лютого 2018 року, як за спадкоємцем за заповітом після смерті його баби ОСОБА_3, яка померла 03 липня 1998 року.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті його баби ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Кривиця по вул. Горького, 90, Дубровицького району Рівненської області. Він є спадкоємцем по заповіту. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не зміг, так як відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують належність будинку померлій.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та встановивши, що вимоги позивача не зачіпають інтереси третіх осіб, а прийняте рішення суду не суперечить вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Згідно довідки, виданої приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу ОСОБА_4 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заведена та свідоцтво про право на спадщину не видавалось у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.8).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-ГЮ №080615 (а.с.6) ОСОБА_3 померла 03 липня 1998 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №15.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до статті 1218 Цивільного кодексу України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 фактично належав житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Кривиця по вул. Горького, 90, Дубровицького району Рівненської області, що підтверджується випискою з гопосподарської книги, виданою Трипутнянською сільською радою Дубровицького району Рівненської області №174 від 02 лютого 2018 року (а.с.14).

Згідно довідки №242 від 07 лютого 2018 року, виданої виконавчим комітетом Трипутнянської сільської ради Дубровицького району Рівненської області вбачається, що ОСОБА_3, яка померла 03 липня 1998 року була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На день смерті з нею проживали та були зареєстровані такі особи: онук - ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно пункту 1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах від 11 травня 2005 року за №487/10767, здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і/або земельної ділянки.

Однак, процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

Постановою Кабінету Міністрів від 05 серпня 1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Держбудом.

Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності.

У відповідності до частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок збудований в 1948 році, і цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок №90 по вул. Горького в с. Кривиця, хоча і не здійснила його державної реєстрації.

В даний час реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_3 є неможливою, оскільки її цивільна правоздатність та право власності на майно припинились з часу смерті особи, як це передбачено статтями 25, 346 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із заповіту, посвідченого 29 червня 1998 року (а.с.5) ОСОБА_3 належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими приміщеннями, що знаходиться в с. Кривиця, Дубровицького району Рівненської області, заповіла своєму онуку ОСОБА_1.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою.

За таких підстав, суд переконується в тому, що ОСОБА_1 згідно норм спадкового права, став власником спадкового майна померлої і набув право власності на нього.

Керуючись статтями 328, 392, 1216, 1218, 1235, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, статтями 12, 81, 141, 264, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Кривиця по вул. Горького, 90, Дубровицького району Рівненської області, згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 26 лютого 2018 року, як за спадкоємцем за заповітом після смерті його баби ОСОБА_3, яка померла 03 липня 1998 року.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 27 листопада 2018 року.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_5