Дата документу 28.11.2018 Справа № 320/2457/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1166/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
Є.У.№ 320/2457/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про дискримінацію соціальних прав військовослужбовця-пенсіонера-інваліда війни, незаконне заниження розміру пенсії, визнання права на отримання довічної пенсії за вислугу років в розмірі і порядку обчислення, визначених законом, визнання незаконним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та відшкодування шкоди, заподіяної майну і здоров'ю протиправним рішенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати незаконним і скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про призначення йому з 01 січня 2018 року довічної пенсії за вислугу років у розмірі 6923,70грн., як таке, що не відповідає нормам ст.ст.13,43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч.2 розділу 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» і положенням постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- визнати за ним право пенсіонера - військовослужбовця на отримання довічної пенсії за вислугу років у розмірі і порядку обчислення, визначених ст.ст.13,43,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету міністрів України від 30.08.2017 №704 за посадою «старшого офіцера» з 30 тарифним розрядом тарифної сітки, визначеної додатком 2 вказаної постанови;

- зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити йому з 01.01.2018 довічну пенсію за вислугу років у розмірі 32 464,26 грн., обчислену за правилами перерахунку пенсії, визначеними нормами ст.ст.13,43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч.2 розділу 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» і положенням постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням додаткових видів його грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень та премії), визначених у відсотках, призначених йому довічно Міністерством оборони України;

- стягнути з відповідача на його користь заподіяну майнову та моральну шкоду у загальному розмірі 355 405,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є підполковником у відставці Збройних сил України, пенсіонером Міністерства оборони України, інвалідом війни і має право на пенсію у розмірі і порядку обчислення, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». На дату звільнення його з військової служби в запас, 31.01.1995 він обіймав посаду старшого офіцера відділу бойової підготовки Авіаційної групи Повітряних сил Збройних України на важких військово-транспортних літаках Іл-76 МД. Його посада старшого офіцера за своїми функціональними обов'язками і організаційним рівнем підрозділу органу управління Авіаційної групи, у якому він проходив службу, в структурі органів управління військами Збройних сил України, відповідає посаді «старшого офіцера», визначеній додатком 2 постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

28.03.2018 від Мелітопольського об'єднаного Управління пенсійного фонду України йому надійшла довідка №238 про доходи пенсіонера ОСОБА_3, в якій зазначено новий розмір його пенсії за вислугу років у сумі 6923,70грн. після її перерахунку в порядку, встановленому постановою Кабінету міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

З розміром перерахованої йому до виплати довічної пенсії за вислугу років з 01.01.2018 він не згоден, оскільки це суперечить вимогам закону.

Протиправними діями відповідача йому завдана майнова шкода у вигляді не донарахованої і невиплаченої пенсії, яка згідно наданому ним розрахунку складає 255 405, 60 грн. та моральна шкода у розмірі 100 000 грн., яку він просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року провадження у справі закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу перерахунку пенсії і відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої неправомірними діями і рішеннями відповідача, який підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду провадження.

В письмових запереченнях управління Пенсійного фонду зазначає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами існує публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України ( в редакцій, чинній на час ухвалення Постанови Пленуму), в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Оскільки згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом..

Як встановлено судом, предметом даного спору (з урахуванням уточнених позовних вимог) є оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо перерахунку пенсії, зобов'язання пенсійного фонду здійснити нарахування пенсії у відповідності до вимог чинного законодавства , стягнення заподіяної протиправними рішеннями суб'єкта владних повноважень шкоди у вигляді недорахованої і невиплаченої пенсії, а також відшкодування моральної шкоди.

Отже, в даному випадку наявний спір між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень, який виникає з приводу оскарження його рішення, а відтак, з урахуванням норм ч. 5 ст. 21 КАС України, вказана справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем порушені правила предметної підсудності, оскільки між сторонами виник публічно-правової спір, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права не ґрунтуються на законі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови підписаний 29 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді: