09.10.2018 Справа № 337/285/18
Провадження № 2/337/603/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у звязку з її хворобою,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у звязку з її хворобою.

Ухвалою суду від 31.01.2018 року позовні вимоги були розєднані і позов про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у звязку з її хворобою, виділено в окреме провадження, визначено про розгляд справи у загальному порядку.

13.02.2018 року по справі проведено підготовче судове засідання.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначала, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 06.01.1999 року, який розірвано 25.02.2003 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення шлюбних відносин сторін залишилась проживати з нею та на утримання якої з відповідача на її користь стягнуто аліменти. У зв'язку із захворюваннями дитини у неї виникають додаткові витрати, пов'язані з її лікуванням. ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється брати участь у додаткових витратах, тому, неодноразово збільшуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на дитину в сумі 37257 грн. 74 коп.

27.02.2018 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що з позовними вимоги він не згодний у повному обсязі. Відповідачка не надала суду жодного доказу, який підтвердив би витрати на лікування дитини, а надана квитанція на придбання мобільного телефону на суму 3033 грн. 90 коп., не є доказом додаткових витрат на лікування дитини, також не є доказом і квитанція щодо погашення кредиту за придбаний телефон у сумі 770 грн. Оскільки позивачкою не надано доказів додаткових витрат на лікування дочки, просив у позові відмовити у повному обсязі ( а.с. 100).

Ухвалою суду від 27.02.2018 року провадження по справі зупинялося до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства ( а.с.104).

Поновлено провадження ухвалою суду від 17.04.2018 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що батько дитини позбавлений відносно дочки батьківських прав, аліменти сплачує частково, не надає матеріальної допомоги на лікування дочки, яка після отриманої травми у 2014 році потребує постійного лікування. Просила стягнути суму додаткових витрат у розмірі 37 257 грн. 74 копійки за період з квітня 2003 року по день звернення до суду. Крім цього пояснила, що доказів додаткових витрат на дитину, вона не має, за період з 2004 року по 2010 рік доказів призначення будь-яких ліків не має, у 2011 році вона з дитиною зверталася до лікарів з приводу захворювання серця, було призначено медичні препарати але доказів їх придбання, вона не має. У 2012 році дитина проходила обстеження у ендокринолога, але назвати яку суму сплачено, вона не може, у 2013 році зверталася до лікаря кардіолога, але яке лікування призначалося, сказати не може.

У наступні судові засідання ОСОБА_1 не зявлялася, надавши заяви про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за участю представника ОСОБА_4 ( а.с. 89).

15.05.2018 року відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1, у якій також просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачкою не надано жодного доказу, який підтвердив би її позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву, не заперечує проти задоволення позовних вимог на суму 500 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та докази, які додані до позову, судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.01.1999 року, який розірвано 25.02.2003 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення шлюбних відносин сторін залишилась проживати з матірю.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.02.2006 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно.

Рішенням Солонянського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2018 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з листом комунального закладу «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» від 28.09.2017 року № 170/01-10, неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на обліку у лікарняному закладі з 2014 року.

Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.8, 9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з хворобою.

За ч. 2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

За загальними вимогами процесуального права, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Вирішуючи питання про те, чи зумовлені додаткові витрати особливими обставинами, за наявності яких настає обов'язок батьків, передбачений ст. 185 СК України, суд виходить з наступного.

У цій справі позивач повязує додаткові витрати саме із здоровям дитини, яка має ряд захворювань, у звязку з чим потребує постійного медикаментозного лікування та оздоровлення.

З долучених до матеріалів справи медичних документів про стан здоровя дитини, зокрема з листа комунального закладу «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» від 28.09.2017 року № 170/01-10, вбачається незадовільний стан здоровя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1:

-у 2011 році у неї діагностовано МПК 3 мм без гемодинамічних порушень. Надані рекомендації по лікуванню;

-у 2012 році діагностовано дифузний нетоксичний зоб 1 ст. Надані рекомендації щодо дообстеження та лікування;

-у 2013 році діагностовано вторинну кардіопатію, синдром вегетативної дисфункції, виявлено викривлення хребта, встановлено сколіозотичну осанку, ПМК 4 мм, тахікардію, легеневу регургітацію 1 ст. фізіологічного характеру, ангіопатія судин сітківки, веностаз. Надані рекомендації щодо дообстеження та лікування, дитина направлена на ЛКК, Підготовча група по фізкультурі на 6 місяців;

-з 24.02.2014 року по 28.03.2014 року, з 22.04.2014 року по 02.06.2014 року, з 01.07.2014 року по 01.08.2014 року, з 19.10.2014 року по 07.11.2014 року дитина перебувала на лікуванні у КУ «ЗОКДЛ» ЗОР з діагнозом: закритий перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням. Рекомендовано індивідуальне навчання на дому. Знаходиться на обліку;

-з 2015 року дитина проходила курс лікування на тазостегновому суглобі, Лікування: електрофорез з гідрокортизоном №7, Долобене;

-з 2015 року по 2017 рік дитина перехворіла на ГРВІ, ринофарингіт, г.фарингіт. Надані рекомендації по лікуванню;

-27.02.2017 року діагностовано підвивих лівого ключового суглобу. Оформлена спеціальна група по фізкультурі;

-19.06.2017 року діагностовано ПМК 1 ст., синдром вегетативної дисфункції, рекомендовано: Цефавор, Гліцин, Релксін, Трикард;

-25.07.2017 року діагностовано посттравматичну контрактуру лівого тазостегнового суглоба. Рекомендовано обмеження фізичних навантажень;

-19.09.2017 року діагностовано синдром акомодації на фоні міопатії очей. Рекомендовано здоровий охоронний режим, справи для очей, Візівіт, або Вітопріл.

Отже, позивачкою доведено наявність особливих обставин, зумовлених хворобою неповнолітньої доньки, які дають підстави заявляти вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

Судом неодноразово, у судових засіданнях, було запропоновано позивачу надати належні докази у частині того, ким з лікарів, або якою медичною установою, коли та які, медикаменти, у звязку з яким захворюванням, призначалися неповнолітній ( виписки з історій хвороб, тощо), а також чеки з названнями медичних препаратів, які були придбані та витратами, які позивачка понесла у звязку із придбанням ліків.

Позивачка перестала зявлятися у судові засідання, надавала періодично заяви про збільшення позовних вимог та заяву про розгляд справи без її участі ( а.с. 164- 168).

Даючи оцінку наданим позивачкою доказам на підтвердження призначення конкретних ліків лікарем, переліку придбаних ліків та оплати придбання ліків, а саме, долученим до матеріалів позову квитанціям, товарним чекам, аптечним чекам, суд виходить з такого.

Надані позивачкою аптечні чеки та квитанції на придбання медичних препаратів, які датовані 2003-2010 роками не дають підстав для висновку про наявність у дитини захворювань та рекомендацій лікарів, як і призначень придбання таких ліків лікарями, рецептів або призначень лікарів на вживання певних медичних препаратів у зазначений період, які б обумовлювали необхідність стягнення додаткових витрат на її утримання.

Квитанції та чеки на придбання одягу, іграшок, канцелярії, компютерної техніки, мобільного телефону, сплати кредитних коштів, придбання роутера, навушників, карти памяті, сканера, лазерного принтера, відвідування дитиною цирку, кіно, за оплату послуг міграційної служби за оформлення документів дитині, тощо, не є належними доказами понесення позивачкою додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами, оскільки такі понесені витрати не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.

Всі інші чеки та квитанції на придбання медичних препаратів, які надані позивачем, не підтверджені відповідним медичними документами, за якими такі витрати мали здійснюватися. Вони не містять достатньої інформації, що у звязку із захворюванням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона потребувала придбання саме таких лікарських препаратів. Призначення лікарів, викладені в листі КУ «ЗЦПМСД № 5», не відповідають медичним препаратам, зазначених у чеках та квитанціях.

В той же час, такі обставини мають бути доведені позивачем на підставі належних та допустимих доказів, зокрема, висновків медичних органів, довідок лікарів, рецептів, рекомендацій.

Суд не приймає в якості належного та допустимого доказу надані позивачкою ксерокопії з аркушів з картки хворого, які нібито містять дані захворювання доньки сторін та призначення їй лікування (арк. 217-181), оскільки ці не засвідчені копії документів без зазначення будь-яких прізвищ та імен, не містять беззаперечну інформацію про належність цієї картки ОСОБА_3, тому з врахуванням положень ст.77 ЦПК України, не можуть братись судом до уваги, як належні докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на лікування доньки.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому на думку суду, доводи позивачки про врахування цих документів, є необґрунтованим, оскільки такі докази викликають сумніви в їх достовірності.

Отже, розмір понесених позивачкою додаткових витрат, зумовлених хворобою доньки, не доведено.

В той же час, при вирішення спору та ухваленні даного рішення, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково та не заперечує тієї обставини, що дитина дійсно хворіла, потребувала певного лікування, і хоч витрати на лікування позивачкою не доведені, відповідач не заперечує проти сплати позивачу таких витрат в сумі 500 грн.

Сумнівів в добровільності визнання відповідачем таких обставин у суду немає, часткове визнання відповідачем ОСОБА_2 позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб.

При викладених обставинах, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню, у частині визнання позову відповідачем, а саме у сумі 500 грн., проти стягнення яких відповідач не заперечує.

При цьому суд не погоджується з позицією відповідача про необхідність застосування строку позовної давності, оскільки у ч.1 ст.20 СК України зазначено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, оскільки правовідносини щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину врегульовані ст.185 СК України, на яку не поширюються обмеження щодо строку позовної давності, визначені в ст.20 цього ж Кодексу, посилання відповідача на ст.257 ЦК України щодо застосування загальної позовної давності, є безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права.

Керуючись ст.7, 20, 185 СК України, ст. 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у звязку з її хворобою, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, народився у м.Запоріжжі, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5, народилася у м.Запоріжжі, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. КВ. 46) додаткові витрати на утримання дитини у звязку з її хворобою у сумі 500 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.10.2018 року.

Суддя: Г.Є. Гнатик