АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2018 року м. Херсон

справа № 766/16801/16-ц

провадження №22-ц/791/699/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Гаврилова Д.В. від 23 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини та стягнення пені за прострочення виплати аліментів,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини та стягнення пені за прострочення виплати аліментів.

В обґрунтування доводів позовної заяви посилається на те, що проживаючи окремо, з березня 2009 року відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не проявляє зацікавленості життям сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Така поведінка відповідача має триваючий характер, що свідчить про свідоме та спрямоване ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків та є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем добровільно не виконується рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 19.11.2009 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 16.10.2009 року, внаслідок чого станом на 01.07.2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 45223,2 грн яку позивач просить з нього стягнути.

Також, посилаючись на норми ст. 196 СК України, позивач просить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2015 року по 01.05.2016 року у розмірі 3 121 грн 07 коп.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року позов задоволено. Вирішено позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість зі сплаті аліментів в розмірі 45223,2 грн та 3121,07 грн пені за прострочення сплати аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, судом неправильно застосовані норми матеріального права, неповно та неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, не надана оцінка доказам поданим відповідачем в обґрунтування заперечень позивача щодо позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості по аліментам є подвійним стягненням сум на утримання дитини, а заявлена та стягнута сума неустойки не має її розрахунку та обґрунтування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 її доводи не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, посилаючись на те, що звернення відповідача до виконавчого комітету з питанням визначення часу спілкування з дитиною відбулося після її звернення з зазначеним позовом до суду, до цього часу відповідач не вживав жодних дій по відношенню до сина, не виявляв бажання зустрічатися з дитиною, приймати участь у його вихованні. Протягом розгляду справи відповідач також не виявляв бажання бачитися з сином, не з'являвся в дні, встановлені рішенням виконкому для спілкування з дитиною.

Відповідно до вимог ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом восьмим Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, в межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває Херсонський міський суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності того, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні ОСОБА_5, не цікавиться його здоров'ям, фізичним, моральним розвитком та матеріальним становищем, його бажання приймати участь у вихованні сина не є переконливим, наявність нарахованої державним виконавцем заборгованості по аліментам в сумі 45 223,20 грн в силу вимог ч.4 ст. 194, ч.4 ст. 195 СК України є підставою для її стягнення, а наявність заборгованості по аліментам є підставою для стягнення пені в сумі 3 121 грн 07 коп. згідно вимог ст. 196 СК України.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

Суд встановив та з матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір'ю в м. Херсоні та яка займається його вихованням та утриманням.

Відповідач ОСОБА_2 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 24/.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради №118 від 14.04.2017 року за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 вирішено визначити спосіб участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, за наступним порядком: кожну останню неділю місяця з 10.00 до 17.00 години в присутності матері /а.с.70/.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 за №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Положенням пункту 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Тобто, з'ясування наявності вини батьків по невиконанню своїх обов'язків у вихованні дитини належить до обов'язкових умов при вирішенні питань щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Відповідно до вимог частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України, положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самими батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги.

Так, суд першої інстанції задовольняючи позовні в частині позбавлення відповідача батьківських прав, не звернув уваги на те, що відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав і прагне брати участь у вихованні дитини, що підтверджується його зверненнями до органів опіки та піклування із заявою про визначення способу участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, не навів фактів, які б спростували доводи відповідача, обмежившись лише доказами, наданими зі сторони позивача.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник органу опіки та піклування не довів підстав і обставин за якими виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради, як орган опіки та піклування дійшов висновку від 19 січня 2018 року за №2-49/131 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 народження за наявності того, що рішенням цього ж органу за №118 від 14.04.2017 року визначався порядок спілкування батька з дитиною.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Згідно із частиною 1 статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював платежі на утримання дитини, за договором страхування, вигодонабувачем зазначив сина ОСОБА_5, звертався до органу опіки та піклування з заявою щодо визначення порядку спілкування з сином, категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, а отже колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції що бажання батька приймати участь у вихованні сина не є переконливим.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батька, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем не доведено, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що між самими батьками наявні конфлікти стосовно питання утримання і виховання дитини, що не забезпечує пріоритет прав дитини, та не направлений на те щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі.

Доводи адвоката позивача, що дитина в судовому засіданні суду першої інстанції висловила свою думку про небажання спілкуватися з батьком не ґрунтуються на нормах процесуального та матеріального права, оскільки думка дитини з цього питання була непослідовною та висловлювалася за відсутності в судовому засіданні педагога, представника органа опіки та піклуванні, у присутності матері, яка є заінтересованою у справі.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до матеріалів справи Дніпровським районним судом м. Херсона 19.11.2009 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, в розмірі 1/4 доходу, щомісячно. На виконання цього рішення видано виконавчий лист №2-4197 /а.с.60/.

Згідно довідки-розрахунку Апостолівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить станом на 01.07.2016 року 45223,20 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір .

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем.

Таким чином при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Отже, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення нового судового рішення, а в межах виконавчого провадження за попереднім рішенням про стягнення аліментів.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Враховуючи наведені положення сімейного законодавства та Закону України "Про виконавче провадження" у контексті обставин даної справи та те, що сам факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами за спірний період згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений а ні стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, та зважаючи на те, що права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість, колегія суддів вважає заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментам безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, рішення суду в частині позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього заборгованості по аліментам підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Стягуючи пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 3 121 грн 07 коп, суд першої інстанції, встановивши обставини наявності заборгованості по аліментам як підстави для нарахування та стягнення пені, не звернув уваги на відсутність розрахунку її розміру. В судовому засіданні суді апеляційної інстанції позивач надала розрахунок пені на суму 2597 грн 35 коп. з яким відповідач погодився та визнав до стягнення зазначену суму.

За викладених обставин рішення суду в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає частково зміні, зменшивши розмір визначеної до стягнення пені з 3121 грн 07 коп до 2597 грн 35 коп.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 45223,2 грн скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 45223,2 грн відмовити.

Це ж рішення суду в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів частково змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення пені з 3121 грн 07 коп до 2597 грн 35 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст судового рішення виготовлено 25 червня 2018 року

Суддя І.В. Склярська