Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/5497/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

та представника відповідача

адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом (в подальшому уточнений) до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2016 (справа № 711/8274/16-ц) з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітків та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 вересня 2016 року та повноліття дитини.

Зазначає, що розмір аліментів, який стягується за вказаним рішенням, ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Крім того, 24.11.2017 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, актовий запис № 1663. Від даного шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження від 09 лютого 2018 року, актовий запис № 89. До того, ж на його утриманні перебуває неповнолітня донька дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також зазначає, що він з 15 травня 2018 року перебуває на обліку як безробітний в Смілянському МРЦЗ.

В звязку з тим, що на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_8, малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, - просив суд зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2016 року на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до розміру 1/10 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з подачі цієї заяв та до досягнення дитиною повноліття.

В ході розгляду справи, 26.10.2018 року, позивач свої позовні вимоги уточнив, про що подав відповідну заяву, в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_9 на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.12.2016 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ? на 1/6 частину усіх видів заробітної плати (доходу), але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ст.ст. 182, 192 СК України, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги від 26.10.2018 та просив задовольнити їх в повному обсязі. Пояснив, що відповідач не дає йому дитину - сина ОСОБА_10, хоча він має намір з ним спілкуватись. На даний час він перебуває в іншому шлюбі і в нього на утриманні перебувають дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та малолітній син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4. Крім того, з ними проживає дочка його дружини від першого шлюбу ОСОБА_7, яку він не удочеряв та не є її опікуном чи піклувальником, але утримує матеріально. Зазначив, що в нього відсутня нерухомість, він перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки не працює і перебуває на обліку з 22.05.2018 у Смілянському центрі зайнятості як безробітний; є працездатним та не є особою з інвалідністю. Стверджує, що йому важко сплачувати аліменти, призначені за рішенням суду в розмірі ?, в звязку з скрутним матеріальним становищем, хоча заборгованості по сплаті аліментів в нього немає. Також підтримав доводи, викладені в уточненій позовній заяві та у відповіді на відзив на позов від 26.10.2018, де зазначено, що він не вводив суд в оману, не є ріелтором; номером його телефону скористався товариш на сайті оголошень, якому справді допомагав продавати житло друзям. При цьому, жодних винагород за це не отримував. Квартира придбана в іншому шлюбі; її придбала його матір за кошти, отримані від продажу іншої квартири і оформила її на позивача; на даний час він проживає у м. Сміла і ще не працевлаштувався; борг по аліментах погасив за рахунок коштів, отриманих у борг.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти уточнених позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вона сама утримує сина, а також свого хворого батька. Відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надає, а лише примусово через органи ДВС. Крім того, він є працездатним і має змогу утримувати їхнього спільного сина, який потребує фінансового утримання.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову, так як позивач має змогу сплачувати аліменти в розмірі ? від доходу, оскільки сам позивач зазначив, що він придбав у приватну власність квартиру у м. Сміла та за досить короткий строк погасив заборгованість по аліментах перед відповідачем, яка в нього існувала за виконавчим листом, який в примусовому порядку виконується через органи ДВС - в розмірі 20000 грн. Тобто, у жовтні 2018 року ОСОБА_1 сплатив відповідачеві 40 000 грн., в т.ч. по мировій угоді, що жодним чином не вказує на його скрутне матеріальне становище. Також представник підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, поданому 22.10.2018, де зазначено, що позивач працює ріелтором і має відповідний дохід; у нього є лише двоє дітей, яких повинен утримувати; придбав нерухоме майно.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та обєктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків:

відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних спірних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу чи групи доказів.

За нормами частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено у статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спору про батьківство немає.

Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.12.2016 (справа № 711/8274/16-ц) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітків та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 вересня 2016 року та до повноліття дитини.

За вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист №711/8274/16-ц від 21.12.2016 року, який перебуває на виконанні у Смілянському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області (ВП 53491994). За даними розрахунку заборгованості по аліментах від 05.10.2018р., станом на 05.10.2018р. заборгованість у розмірі 20644грн. 18коп. боржником сплачена на користь ОСОБА_2

Під час розгляду справи встановлено, що з 24.11.2017р. позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 (актовий запис 1663), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серія І-СР №154586. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_11, 07.02.2018 року (свідоцтво про народження серія І-СР №263135). Дійсно, ОСОБА_1 з 15.05.2018 року перебуває на обліку в Смілянському міськрайонному центрі зайнятості як безробітній, про що свідчить довідка №04-12/1580 від 23.05.2018 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 на виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду від 04.10.2018р. (справа №703/1148/18) сплатив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20000грн. Дані обставини визнала в судовому засіданні й відповідач ОСОБА_2

З»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що вказані позивачем обставини не дають підстав для зменшення розміру аліментів, які сплачуються ним на виконання судового рішення від 13.12.2016р. на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Так, жодними належними, допустимими та переконливими доказами позивачем не доведено обставин щодо погіршення його матеріального стану. Факт його перебування у шлюбі, народження в 2018 році дитини сина ОСОБА_11 не є тими обставинами, які свідчать про неможливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному попереднім рішенням суду. Крім того, встановлено, що позивач є працездатним, не відноситься до осіб з інвалідністю; навіть після постановки його у травні 2018 року на облік, як безробітний, - у жовтні місяці цього року ним сплачені відповідачеві значні кошти в розмірі близько 40000грн., - як борг по аліментних платежах та на виконання затвердженої судом мирової угоди. Крім того, як вбачається з ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.10.2018 року, ОСОБА_1 має на праві власності рухоме майно транспортний засіб. Позивач в судовому засіданні не заперечував факту наявності у нього на праві власності нерухомого майна. При цьому, будь-яких доказів про те, що таке майно придбано не ним чи не за належні йому кошти, до суду надано не було. Крім того, позивачем не доведено обставин про перебування на його утриманні інших осіб.

На думку суду, той факт, що відповідач має статус безробітного і має малолітню дитину ОСОБА_6, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання свого іншого малолітнього сина ОСОБА_10 та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом та судовим рішенням від 13.12.2016 року.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз та оцінку наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 51, 55 Конституції України, ст. ст. 150, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 76-80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352 - 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (27.07.1978р. народження, паспорт серія СІ № 1922560, зареєстр.: м. Сміла, вул. 40-річчя Перемоги, 8 кв.37, код НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (30.03.1981р. народження, код НОМЕР_2, зареєстр. ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серія НЕ №7065600) про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_12