Провадження № 2/161/3680/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Пушкарчук В.П.,

з участю секретаря судового засіданняЗагоровської І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивує тим, що 23.12.2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву б/н, згідно якої отримала кредит в розмірі 16 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 свої зобов'язання по договору не виконала, станом на 15.07.2018 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами та штрафами в розмірі - 89 113, 59 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 89 113, 59 грн та витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання подала заяву в якій позовні вимоги визнала частково, вказала, що борг не сплачувала через важке матеріальне становище, просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Судом встановлено, що 23.12.2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву б/н, згідно якої отримала кредит в розмірі 16 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8-24)

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 порушуючи умови договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.

Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-7) вбачається, що станом на 15.07.2018 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі - 89113,59 грн., яка складається заборгованості за кредитом - 11542,13 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 48945,18 грн., заборгованості по пені - 23906,59 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. (фіксована частина) та 4219,69 грн. (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене, відповідач ОСОБА_1 істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу, та процентів за користування кредитними коштами є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині.

Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання.

Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, а також від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17.

З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 23906,59 грн., оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення виконання грошового зобов'язання - штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі 4219,69 грн. (процентна складова).

Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2011 року у загальному розмірі 65 207 грн. з яких: 11542,13 грн. - основна сума боргу; 48945,18 грн. - проценти за користування кредитом; штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі 4219,69 грн. (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с.1).

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 65 207 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 1289 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 651, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, в користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.12.2011 року в розмірі 65 207 (шістдесят п'ять тисяч двісті сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1289 (одна тисяча двісті вісімдесят дев'ять) грн

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук