справа № 631/1120/18
провадження № 2-н/631/26/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т.М. розглянувши заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2018 року до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_2, в якій заявник просить суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред'явлення заяви до суду і до досягнення синам повноліття.

Ознайомившись із доводами заяви про видачу судового наказу, а також матеріалами, що додані до заяви, вважаю за можливе відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, заявниця просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як, положення п. 4 ч. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України передбачають максимальний розмір аліментів який присуджується на дитину відповідного віку та гарантований державою є не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, імперативними приписами п. 4 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 186 Цивільного кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Вирішуючи питання про видачу судового наказу судом встановлено, що є рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року, що набрало законної сили 13.07.2015 року, відповідно до якого задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини усіх доходу щомісячно, але не менше тридцяти відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2015 року до досягнення повноліття синів.

Виконавчий лист за вказаним судовим рішенням отримано ОСОБА_2 29.07.2015 року.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що рішення та судовий наказ є видами судового рішення (ч. 1 ст. 258 Цивільного процесуального кодексу України).

Судовий наказ - це особлива форма судового рішення, що видається судом.

Таким чином, на даний час є рішення суду, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому підстав для видачі судового наказу про стягнення аліментів, але у іншому більшому розмірі, не має.

Що, в свою чергу, не позбавляє ОСОБА_2 права звертатися з відповідними вимогами у порядку позовного провадження.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 162 Цивільного процесуального кодексу України,заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Судом відповідно до вимог ч. 6 ст.187 Цивільного процесуального кодексу України було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання боржника ОСОБА_3, а саме - до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби Управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, що надійшли на адресу суду 28.11.2018 року, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у Харківської області зареєстрованим/знятим з реєстрації станом на 26.11.2018 року не значаться. Місце реєстрації боржника в довідці не зазначено.

Згідно ч. 9 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, враховуючи приписи розділу ІІ Цивільного процесуального законодавства України, вважає що є всі підстави для відмови у видачі судового наказу ОСОБА_2.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України суд роз'яснює, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України,унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

З огляду на вищевикладене і керуючись ч.2, ч. 3 ст. 19, ст.ст. 160 - 162, п. 3, п. 4 ч. 1, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 166, ст. 167, п. 2 ч. 1 ст. 186, ч.6 ст.187, ст.ст. 258, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох малолітніх дітей.

Роз'яснити ОСОБА_2, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України,унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Нововодолазький районний суд Харківської області (відповідно до п. 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України) протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Трояновська