233 № 233/1516/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
/М о т и в о в а н е/
25 червня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря Чернецької А.С., позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу №233/1516/18 за позовом
ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, -
«про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів»,-
ОСОБА_1 звернулася до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом до ОСОБА_4, в якому просить:
- позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;
- стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його доходу (заробітку) щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня подання позовної заяви,
З 24.11.2012 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_4. Від шлюбу в них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені з січня 2016 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.03.2016 р. № 233/1269/16-ц шлюб з відповідачем розірвано.

Вона разом з малолітньою дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач не бере жодної участі у виховані та матеріальному забезпеченні їх малолітнього сина, не цікавиться станом здоров'я дитини, його духовним та фізичним розвитком і проявляє повну байдужість до дитини. З моменту фактичного припинення між ними шлюбних відносин, тобто починаючи з січня 2016 року, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Жодної матеріальної допомоги для участі у додаткових витратах на дитину відповідач не надає.

Дитина повністю знаходиться на її утриманні і протягом тривалого часу, а саме, починаючи з 2016 року та після розірвання шлюбу з відповідачем, вона самостійно виховує сина, сприяє тому, щоб він отримав необхідного рівня освіту, займається його духовним та фізичним розвитком, слідкує за його станом здоров'я, здійснює належне матеріальне забезпечення, з метою створення для нього достатнього рівня життя (придбання продуктів харчування, одягу, засобів особистої гігієни, придбання дошкільного приладдя, створення комфортних житлових умов проживання та інше).

Відповідач взагалі не спілкується з дитиною, жодного разу не зателефонував сину і, починаючи з січня 2016 року, дитина взагалі не бачила свого батька.

09.02.2017 р. вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_5, від якого вони мають сина ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 разом з нею займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина ОСОБА_3, тому дитина взагалі не згадує свого біологічного батька - відповідача, та вважає свої батьком саме ОСОБА_5

Вона, її родичі та друзі зверталися до відповідача у соціальні мережі Інтернет з проханням надати довіреність для виїзду та в'їзду із зони АТО, але на неодноразові прохання, які відповідач прочитував, він не відповідав. Вона також зверталася до матері відповідача з проханням якось вплинути на свого сина для того, щоб він надав довіреність на виїзд дитини за кордон та із зони АТО, але їй було відмовлено.

На теперішній час відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання їх малолітнього сина не надає. Також їй невідомо, чи має відповідач постійне місце роботи. Від їхніх спільних знайомих вона дізналася, що зараз відповідач офіційно ніде не працює.

19.04.2018 р. відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні (а.с.53).

01.06.2018 р. підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с.70).

В судовому засіданні позивач позов підтримала за наведених у позовній заяві підстав, просила його задовольнити.

Відповідач, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.58), у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа - Орган опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради надала суду висновок від 07.05.2018 р. №444/26 про неможливість зробити висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 р.н., оскільки провести бесіду з батьком та його родичами, обстежити його місце проживання, отримати будь-які інші документи та відомості про причини невиконання батьком своїх обов'язків відносно сина, не виявилося можливим через перебування ОСОБА_4 на тимчасово непідконтрольній Україні території (а.с.62).

Представник третьої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі за тих підстав, що наведені позивачем обставини позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів знайшли підтвердження при розгляді справи в судовому засіданні.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов обґрунтований, а отже підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч.1). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину (ч.4).

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1). Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч.3). Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4).

Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що сторони у справі - позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 07 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, - в матеріалах справи на а.с.11). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2016 року (копія рішення - на а.с.12).

Малолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю - позивачем ОСОБА_1, яка самостійно виховує сина, створила належні умови для його проживання та розвитку.

Батько - ОСОБА_4 не виконує батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до подальшого життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не приділяє батьківської уваги до сина.

Зазначені обставини підтверджені:

- поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які, допитані в судовому засіданні кожен окремо, підтвердили той факт, що малолітня дитина сторін постійно проживає з позивачем, яка є її матір'ю, піклується про неї, дбає про її стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток, утримує матеріально. Відповідач після розірвання з позивачем шлюбу у 2016 році участі у вихованні дитини та її матеріальному утриманні не приймає, не спілкується з дитиною в ніякий спосіб, не виявляє до дитини ані найменшої батьківської турботи,

- а також аналогічними письмовими поясненнями ОСОБА_10 (а.с.29), ОСОБА_11 (а.с.30), ОСОБА_12 (а.с.31), ОСОБА_5 (а.с.34),

- відтвореним у судовому засіданні відеозаписом, яким зафіксований момент спілкування позивача з сином ОСОБА_3, під час якого мати показує дитині фотокартки членів їхньої сім'ї, родичів та знайомих, за якими дитина впізнає усіх, називаючи імена й ступінь спорідненості, крім відповідача, якого не впізнає у всіх випадках.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування, одержані з дотриманням порядку, встановленого законом, та на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Надані позивачем на підтвердження доводів за позовом такі докази як:

-характеристика вихователя та в.о. завідуючого ясла-садка №6 «Казка», з якої вбачається, що ОСОБА_3 відвідує дитячий садок з 09.01.2018 р., виховується матір'ю ОСОБА_1, батько ОСОБА_4 участі у вихованні сина на приймає (а.с.13);

-акт соціального інспектування сім ї ОСОБА_1 за адресою проживання позивача: АДРЕСА_2, згідно з яким у квартирі створені умови для гармонічного розвитку дитини (а.с.14);.

-висновок Органу опіки та піклування адміністрації міста Дебальцеве №02.01/11-768 від 06.03.2018 р., яким визнано доцільним інтересам дитини позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15,16),

суд не бере до уваги, оскільки вище згадувані документи видані органами та їх посадовими особами на тимчасово окупованій території.

За приписами ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч.2). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.3).

Тож, в розумінні діючого законодавства ці докази є неналежними та недопустимими.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4, суд дістає висновку, що в порушення вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150,155 Сімейного кодексу України ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не утримує сина матеріально, що доведено позивачем і що не спростовано відповідачем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Виходячи з наведеного, суд вважає , що відповідач свідомо, з власної волі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та наданих йому прав, він ані усно, ані письмово не спілкується із сином, не цікавиться його долею, не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться станом здоров'я дитини, його розвитком, не проявляє до нього ані найменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, а тому за п.2 ч.1 ст.164 СК України має бути позбавлений батьківських прав.

За наведених підстав позов в частині вимог позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

Щодо вимог стягнення аліментів:

Відповідно до ст.166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку по утриманню дітей. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за власною ініціативою чи ініціативою позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дітей.

Дійшовши висновку про необхідність позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_3, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.ст.182-183 СК України стягнути з відповідача на користь позивача на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у визначеному позивачем і не спростованому відповідачем розмірі - 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з задоволенням позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 1409,60 грн. (704,80 грн. - у зв'язку з задоволенням позову в частині вимог нематеріального характеру, 704,80 грн. - у зв'язку з задоволенням позову в частині вимог матеріального характеру).

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282, 141 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3

до ОСОБА_4 (останнє відоме місце проживання за реєстрацією за адресою: АДРЕСА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради (розташований за адресою: 85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Олекси Тихого, буд. 260),

«про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів» - задовольнити.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, позбавити батьківських прав у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір на користь держави в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення складено у повному обсязі 27.06.2018 р.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідачів, яка може бути ними подана протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя