Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 791/46/18

провадження № 61-37499св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Херсоноптторг»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Херсонської області в складі судді Склярової І. В. від 17 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що між нею та товариством з обмеженою відповідальністю підприємство «Херсоноптторг» (далі - ТОВ підприємство «Херсоноптторг») було досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу майна, з її боку була пропозиція сплатити вартість майна та оформити документи в нотаріальній конторі. Просила визнати право власності на будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1.

У січні 2017 року ТОВ підприємство «Херсоноптторг» було подано зустрічний позов про визнання права власності на майно. Позов мотивовано тим, що спірне майно, право власності на яке позивач за первинним позовом просила визнати за нею, належить підприємству на підставі свідоцтва про власність від 08 серпня 1995 року, тому товариство просило суд задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2007 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 Зустрічний позов ТОВ підприємство «Херсоноптторг» задоволено. Визнано за ТОВ підприємство «Херсоноптторг» право власності на майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і складається з: літ. «Е» склад площею забудови 380,6 кв.м.; літ. «Ж» склад площею забудови 390,9 кв.м.; літ. «З» прохідна площею забудови 33,9 кв.м.; літ. «Л» бойлерна площею забудови 125,0 кв.м.; літ. «К-2» навіс площею забудови 493,5 кв.м.; літ. «К-3» навіс площею забудови 227,1 кв.м.; літ. «К-6» навіс площею забудови 62,3 кв.м.; літ. «К-7» навіс площею забудови 150,2 кв.м.; літ. «К-8» сарай площею забудови 57,8 кв.м.; літ. «М» сарай площею забудови 16,9 кв.м.; літ. «Н2» виробнича будівля площею забудови 184,5 кв.м.; літ. «Н» тамбур площею забудови 5,7 кв.м.; літ. «О» склад площею забудови 121,4 кв.м.; літ. «О-1» сарай площею забудови 13,2 кв.м.; літ. «О-2» сарай площею забудови 14,2 кв.м; літ. «И» туалет площею забудови 8,3 кв.м.; літ. «Й» склад площею забудови 65,3 кв.м.; літ. «П» склад площею забудови 74,8 кв.м.; літ. «Р» склад площею забудови 440,6 кв.м.; літ. «Р-1» тамбур площею забудови 31,0 кв.м.; літ. «С» сарай площею забудови 9,0 кв.м.; літ. «Т» склад площею забудови 206,9 кв.м.; літ. «Т-1» склад площею забудови 314,0 кв.м.; літ. «Т-2» склад площею забудови 122,0 кв.м.; літ. «Т-3» склад площею забудови 34,8 кв.м.; літ. «Ф» контора площею забудови 81,7 кв.м.; літ. «Ф-1» контора площею забудови 216,0 кв.м.; літ. «У» сарай площею забудови 26,6 кв.м.

Місцевий суд ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первинного позову, виходив із відсутності передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на спірний об'єкт нерухомості, оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні відносини. Оскільки ОСОБА_1 подано позов про визнання укладеним договору купівлі-продажу, зобов'язання передати майно та визнання права власності на нього, місцевий суд дійшов висновку про те, що таким чином оспорюється право власності ТОВ підприємства «Херсоноптторг» і вбачається порушення права власності, та з цих підстав задовольнив зустрічні позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2007 року у вказаній справі - відмовлено.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2, виходив із того, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня винесення оскаржуваного рішення, особою, яка не брала участі у справі та рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2 суд першої інстанції не ухвалював, питання щодо його прав не вирішував, а отже ОСОБА_2 не є особою, що має право на оскарження рішення суду першої інстанції.

У червні 2018 року до Верховного суду від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2018 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду, та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не взято до уваги те, що розподіл спірного цілісного майнового комплексу не було здійснено, частину якого він придбав у 2006 році. Таким чином, рішення суду стосується його прав та обов'язків, оскільки за ТОВ підприємство «Херсоноптторг» визнано право власності на об'єкт нерухомості, частина якого йому належить на праві власності. Оскільки виниклий спір стосується його прав та обов'язків, до участі у справі він не був залучений, відтак вимоги пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України щодо присічного річного строку на апеляційне оскарження на нього не поширюються. Про оскаржуване рішення він дізнався у 2018 році, відтак строк на апеляційне оскарження ним не пропущено.

У вересні 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшли пояснення на вищевказану касаційну скаргу, у яких заявник указує на те, що при поданні позовної заяви ОСОБА_1, а також зустрічної позовної заяви від ТОВ підприємство «Херсоноптторг» не мали на меті захист порушених прав сторін по справі, у зв'язку із чим рішення судів попередніх інстанцій по цій справі є протиправними та підлягають скасуванню.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції мають учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або ) обов'язки.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду ОСОБА_2, який участі у справі не приймав, вказував на те, що оскаржуваним рішенням визнано право власності на об'єкт майнового комплексу, власником частини якого він є. На підтвердження своїх доводів, останнім було надано до суду апеляційної інстанції договір купівлі-продажу від 09 жовтня 2006 року, укладений між ТОВ підприємство «Херсоноптторг» та ним, відповідно до умов якого він придбав частину майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1: адмінбудівлі літ. «А», загальною площею 559,4 кв.м., санвузла літ. «Б» площею 40,0 кв.м.

Апеляційний суд, дійшовши висновку, що апеляційну скаргу подано із пропуском строку особою чиї права не порушені, не звернув уваги на те, що у цьому договорі не вказано, яку конкретно виокремлену частку нерухомого майна становлять придбані ОСОБА_2 559,4 кв.м. та 40,0 кв.м. у адмінбудівлі за адресою: АДРЕСА_1. Відтак, апеляційний суд не перевіривши доводи ОСОБА_2 про порушення його прав оскаржуваним судовим рішенням дійшов передчасного висновку про поширення на останнього наслідків пропуску річного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд у порушенням норм процесуального права позбавив ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до вимог частини четвертої статті 406 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 406, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2018 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило