Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4770/18 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/4770/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про зміну розміру щомісячного стягнення заборгованості по аліментах

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив змінити розмір щомісячного стягнення заборгованості по аліментах, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 з 50 % до 25% від суми фактичного заробітку (доходу) до моменту повного погашення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 13.11.1999 по 16.01.2001 перебував у шлюбі із ОСОБА_2., від якого у них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 За виконавчим листом №2-3425 від 25.09.2000, виданим Богунським районного суду м. Житомира з нього стягуються на користь ОСОБА_2. аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи із 08.09.2000 і до її повноліття, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Вказав, що згідно постанови державного виконавця Богунського відділу ДВС м. Житомира від 13.02.2018 ВП № 53270475 звернуто стягнення на його заробітну плату в рахунок погашення боргу по аліментам у сумі 84470,98 грн, а розмір відрахування становить 50 % від фактичного доходу.

Позивач також вказав, що з 27.01.2007 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двоє малолітніх дітей, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 Донька ОСОБА_7 хворіє та потребує постійно лікування. Крім того зазначив, що у зв'язку із проходженням військової служби отримав ряд травм та поранень, в тому числі внаслідок бойових дій, у зв'язку із чим погіршився його стан здоров'я та сам потребує постійного лікування. Водночас дружина ОСОБА_5 в інтересах сім'ї уклала договори кредиту на загальну суму 16500 грн., з щомісячним погашенням в сумі 1012 грн, а із травня 2018 року у неї закінчився строк трудового договору та вона фактично безробітна. Вказав, що окрім зазначеного він з дружиною матеріально допомагає її матері - ОСОБА_8 у зв'язку із її скрутним матеріальним становищем. Виходячи із наведеного та з огляду на зміну матеріального становища його та його сім'ї, посилаючись на положення ст. 182, 192, 200, СК України просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.08.2018 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог. Доводи його апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів позовної заяви. Додатково зазначає, що при винесенні рішення суд не звернув увагу на те, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.08.2018 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 13 489, 87 грн, а постановами державного виконавця тимчасово позбавлено права керування транспортними засобами та встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною зброєю, що тісно пов'язано із його трудовою діяльністю та призвело до зменшення заробітку. А тому вважає внаслідок незастосування судом положень ст. 192 СК України, порушуються права його двох малолітніх дітей та дружини на належне утримання.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що доводи позивача не спростовують розміру аліментів, встановлених рішенням Богунського районного суду м. Житомира.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти апеляційної заперечили, пояснили, що ОСОБА_1 не сплачував аліменти на доньку ОСОБА_3, а тому зобов'язаний погасити заборгованість в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що з 13.11.1999 по 16.01.2001 ОСОБА_1 перебував у шлюбі із ОСОБА_2., від якого у них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

За виконавчим листом №2-3425 від 25.09.2000, виданим Богунським районним судом м. Житомира з позивача стягуються на користь ОСОБА_2. аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи із 08.09.2000 і до повноліття дитини, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян (а.с. 32).

Згідно довідки Богунського ВДВС м. Житомир ГТУЮ в Житомирській області №2755/7.21-40/7 від 27.04.5018 на момент повноліття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за гр. ОСОБА_1 рахується заборгованість по аліментах у розмірі 88488, 86 грн (а.с. 42).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначив, що постановою державного виконавця Богунського відділу ДВС м. Житомира від 13.02.2018 ВП № 53270475 звернуто стягнення на його заробітну плату в рахунок погашення боргу по аліментах у сумі 84470,98 грн, а розмір щомісячного відрахування становить 50 % від фактичного доходу і до погашення заборгованості в повному обсязі.

Посилаючись на скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 просив суд змінити розмір щомісячного стягнення заборгованості по аліментах, які із нього стягуються в межах виконавчого провадження на користь відповідачки на утримання доньки.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Порядок стягнення заборгованості аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 СК України та ст. 68-74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 3. ст. 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду встановлений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і суд, з огляду на ч. 8 цієї статті, вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Наведене узгоджується із ч. 3 ст. 195 СК України, відповідно до якої розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Водночас положеннями ст. 68-70 зазначеного Закону передбачено умови, порядок та розміри звернення стягнення державним виконавцем на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що є виключною компетенцією державного виконавця.

Оскільки сторонами розмір заборгованості не оспорюється, то за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень ст. 68-71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. 192 СК України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про зміну розміру аліментів.

Такі висновки суперечать фактичним обставина справи.

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив змінити розмір щомісячного стягнення заборгованості по аліментах за виконавчим листом №2-3425 від 25.09.2000, виданим Богунським районним судом м. Житомира в межах виконавчого провадження. Разом із тим, суд першої інстанції на зазначені підстави та обставини позову уваги не звернув та відмовив у задоволенні позову, керуючись положеннями ст.192 СК України, вказавши, що позивач просить змінити розмір аліментів. Таким чином, неправильно встановлені фактичні обстави справи та підстави заявленого позову призвели до помилкового застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання щодо встановлення розміру щомісячного відрахування із заробітної плати в рахунок погашення заборгованості по аліментах, державний виконавець виносить відповідну постанову в межах здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення. А оскарження дій державного виконавця передбачено положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом VІІ ЦПК України.

Отже, чинним законодавством передбачений порядок стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилася при виконанні судового рішення, а відповідно і питання врегулювання спору між учасниками сторін виконавчого провадження здійснюється згідно встановленого законом порядку і способу.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.11.2018.

Головуючий Судді