ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року

м.Суми

Справа №592/14483/17

Номер провадження 22-ц/788/959/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1;

відповідач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРЕДОБАНК»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2018 року ухваленого у складі судді Фоменко І.М. у м. Суми,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № RF2-61754 від 06 червня 2017 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК», як такий що суперечить приписам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність» в частині: 1) визначення розміру і стягнення комісій за управління кредитом в сумі 1 937 грн. щомісяця; 2) розміру штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором; 3) сплати штрафу в розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки за невиконання обовязку, передбаченого п. 9.2 кредитного договору; 4) сплати штрафу в розмірі 20% від суми кредиту за кредитним договором, у випадку ненадання клієнтом підтверджуючих документів про повне погашення кредитної заборгованості позичальника перед кредитором у розмірі суми кредиту за кредитним договором та припинення кредитного договору; стягнути з ПАТ «КРЕДОБАНК» на користь позивача 11 622 грн. незаконно сплаченої комісії за управління кредитом. Свої вимоги мотивувала тим, що 06 червня 2017 року між нею ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» було укладено кредитний договір № RF2-61754 на суму 130 000 грн., терміном кредитування до 03 червня 2022 року, зі сплатою процентів (фіксована процентна ставка) у розмірі 12, 99% річних. Кредит отриманий позивачем в повному обсязі, щомісячні платежі сплачуються своєчасно в обумовленому договором розмірі. З графіку платежів вбачається, що відповідачем здійснюється неправомірне нарахування до сплати комісії за управління кредитом в сумі 1 937,00 грн. щомісяця. Позивач вважає, що умови кредитного договору, за якими вона повинна сплачувати банку додаткову щомісячну комісію за управління кредитом є несправедливими та, відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» недійсними. Крім того, умови кредитного договору, викладені в п. 6.1, 6.2, 6.4, вказують на істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача та також є несправедливими.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «КРЕДОБАНК» про захист прав споживачів задоволено частково.

Визнано недійсним з моменту укладення кредитного договору № RF2-61754 від 06 червня 2017 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК», як такий що суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки і банківську діяльність» в частині визначення розміру і стягнення комісій за управління кредитом в сумі 1937 грн. щомісяця.

В задоволенні інших позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині розміру штрафних санкцій та сплати штрафу відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ «КРЕДОБАНК» на користь ОСОБА_1 сплачену комісію за управління кредитом в розмірі 11 622 грн.

Стягнути з ПАТ «КРЕДОБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «КРЕДОБАНК» посилається на неповне зясування судом обставинам справи та порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального права, просить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений кредитний договір № RF2-61754, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 130 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом (фіксована процентна ставка) в розмірі 12,99% річних, з терміном кредитування до 03 червня 2022 року.

Відповідно п. 2.5 кредитного договору № RF2-61754 від 06 червня 2017 року, цільове призначення кредиту визначено: 1) на поточні потреби в сумі 129297,10 грн., на поточний рахунок позичальника №2576; 2) для оплати комісії Банку за видачу кредиту в сумі 0 грн.; 3) для погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «ПриватБанк» - в сумі 702,90 грн.

Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 червня 2017 року по 22 січня 2018 року, наданої ПАТ «КРЕДОБАНК», 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 здійснила дострокове погашення кредиту в повному обсязі .

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «КРЕДОБАНК», встановивши в кредитному договорі № RF2-61754 від 06 червня 2017 року обовязок сплати позивачем комісії за управління кредитом, фактично порушив принцип добросовісності, внаслідок чого відбувся істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача, оскільки на підставі підпункту 2 пункту 2.12 Кредитного договору № RF2-61754 від 06 червня 2017 року ОСОБА_1 фактично була змушена сплачувати комісію за послуги, що супроводжували кредит, без відповідного правового підтвердження, оскільки відповідач не конкретизував у договорі відомості про послуги, які надаються позивачу за вказану комісію, не надав акт виконаних робіт чи наданих послуг. Крім того, розмір комісії за управління кредитом, що складає 1937,00 грн. на місяць, становить майже 40% розміру від загальної суми щомісячного платежу. З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Доводи ПАТ «КРЕДОБАНК» в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки кредитний договір між сторонами було укладено добровільно, без примусу, вказаний договір засвідчений обома сторонами та вказаним кредитним договором було погоджено комісію з управління кредитом висновку суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент укладення спірного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

З матеріалів справи, а саме з Графіку платежів за кредитним договором № RF2-61754 від 06 червня 2017 року та розрахунку сукупної вартості кредиту вбачається, що ПАТ «КРЕДОБАНК» здійснювало нарахування до сплати ОСОБА_1 комісії за управління кредитом в розмірі 1937,00 грн. щомісячно, починаючи з 03 липня 2017 року.

З кредитного договору № RF2-61754 від 06 червня 2017 року вбачається, що відповідачем не конкретизовано у договорі відомості про послуги які надаються позивачці за вказану комісію, а тому у колегії суддів є підстави вважати, що позовні вимоги в частині визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору № RF2-61754 від 06 червня 2017 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КРЕДОБАНК», як такий що суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки і банківську діяльність» в частині визначення розміру і стягнення комісій за управління кредитом в сумі 1937 грн. щомісяця є обґрунтованими.

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, і це є незаконним.

В силу положень Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.п.17 і 23 ст. 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконними.

Управління кредитом, на думку колегії суддів, не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому доводи апеляційної скарги про зворотнє також висновків суду не спростовують.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору безпідставно було застосовано положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» висновків суду не спростовують, оскільки положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Вказане зазначене в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_3