Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 299/2587/15-ц

провадження № 61-8926св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дидинської БогданиМиронівни, подану в інтересах ОСОБА_5, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2016 року у складі судді Трагнюк В. Р., додаткове рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2016 року у складі судді Надопта А. А. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 08 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Куцина М. М., Павліченка С. В., Бисага Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та витребування з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що у період з 24 грудня 2005 року по 01 серпня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - позивач у справі, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 2006 році подружжя придбало автомобіль марки «Шкода Фабіа», державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску. На час розгляду справи вартість зазначеного автомобіля складає 125 200,00 грн. При цьому автомобіль, ключі та свідоцтво про його реєстрацію знаходяться у володінні відповідача.

16 грудня 2010 році батьки відповідача на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу придбали будинок АДРЕСА_1 Закарпатської області. У цьому будинку проживала вона разом із відповідачем та їхніми дітьми. У будинку подружжя за спільні кошти проводили капітальний ремонт, внаслідок якого вартість будинку збільшилася майже втричі.

Після проведення капітального ремонту у будинку сторони за спільні кошти придбали таке майно: кухонна стінка ручної роботи з ДСП вартістю 10 200,00 грн, телевізор марки «SONY» вартістю 2 500,00 грн, холодильник марки «LG» сірого кольору - 4 720,00 грн, електрична духовка марки «ВЕКО» - 3 000,00 грн, варочна газова поверхня - 2 150,00 грн, витяжка - 2 200,00 грн, умивальник - 260,10 грн, унітаз - 683,10 грн, сидіння для унітазу - 269,10 грн, дзеркало - 224,10 грн, сидіння дитяче - 33,30 грн, шафа у ванну кімнату - 341,10 грн, ванна - 1889,10 грн, дві панелі - 746,10 грн та 490,10 грн, шафа-купе - 2 900,00 грн, посуд вартістю приблизно 1000 грн.

Після розірвання шлюбу і зміни свого з дітьми місця проживання вона забрала свій одяг і частково свої подарунки та посуд, все інше спільно нажите майно залишилося у будинку, в якому проживає відповідач, тобто все майно знаходиться тільки в його розпорядженні. Вартість майна, яке знаходиться у будинку та перебуває у розпорядженні відповідача, становить 32 306,50 грн.

Враховуючи наведене ОСОБА_3 просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити їй рухоме майно, яке знаходиться у будинку АДРЕСА_1, загальною вартістю 15 270 грн, а саме: телевізор марки «SONY» вартістю 2500 грн, холодильник марки «LG» сірого кольору - 4720 грн, електричну духовку марки «ВЕКО» - 3000 грн, варочну газову поверхню - 2150 грн, шафу-купе - 2900 грн, а також стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь половину вартості автомобіля марки «Шкода Фабіа», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 у сумі 62 600 грн.

Позивач ОСОБА_4 в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що в дитячій кімнаті будинку АДРЕСА_1 знаходяться предмети меблів та речі, які належать їй на праві особистої приватної власності, які відповідач добровільно не повертає, а саме: стінка з комп'ютерним столом вартістю 4320 грн, ліжко дерев'яне з матрацом - 2218 грн, шафа-купе - 3350 грн, туалетний столик - 800 грн, а також декоративна новорічна ялинка з новорічними іграшками та гірляндами - 1690 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила витребувати у відповідача зазначене майно.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволені частково.

Виділено ОСОБА_3 половину спільного набутого за час шлюбу рухомого майна, яке знаходиться у будинку АДРЕСА_1, загальною вартістю 16 960,00 грн, а саме: телевізор марки «SONY» вартістю 2 500,00 грн, холодильник марки «LG» сірого кольору - 4 720,00 грн, електричну духовку марки «ВЕКО» - 3 000,00 грн, варочну газову поверхню - 2 150,00 грн, шафу-купе - 2 900,00 грн та декоративну новорічну ялинку (сосну) з новорічними іграшками і гірляндами - 1690 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 частину вартості автомобіля марки «Шкода Фабіа», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 у сумі 60 910,00 грн.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 рухоме майно, яке знаходиться у будинку АДРЕСА_1, а саме: стінку з комп'ютерним столом вартістю 4 320,00 грн, ліжко дерев'яне з матрацом - 2 218,00 грн, шафу-купе - 3 350,00 грн, туалетний столик - 800,00 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2016 року виділено ОСОБА_5 транспортний засіб - автомобіль марки «Шкода Фабіа», 2006 року народження, придбаний у кредит на ім'я ОСОБА_5, вартістю 125 200 грн.

Виділено ОСОБА_5 таке рухоме майно: кухонну стінку вартістю 10 200,00 грн, витяжку - 2 200,00 грн, умивальник - 260,10 грн, унітаз - 683,10 грн, сидіння для унітазу - 269,10 грн, дзеркало - 224,10 грн, сидіння дитяче - 33,30 грн, шафу у ванну кімнату - 341,10 грн, ванну - 1889,10 грн, дві панелі - 746,10 грн та 490,10 грн, загальною вартістю 17 336,10 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль та зазначене позивачем інше рухоме майно набуті подружжям за спільні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому належать до об'єктів права спільної сумісної власності і підлягають поділу між подружжям у рівних частках з урахуванням інтересів обох сторін та вартості вказаного майна.

При цьому частково задовольняючи позов ОСОБА_4 на підставі статті 387 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене нею рухоме майно, крім декоративної новорічної ялинки (сосни) з новорічними іграшками і гірляндами вартістю 1690 грн, є її особистою власністю, оскільки набуте нею у дар, а тому підлягає витребування із незаконного володіння відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08 вересня 2016 року рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відповідач не оспорює факт придбання та реєстрації спірного автомобіля під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а також визнає оцінку його вартості, яка складає 125 200,00 грн. Крім того, відповідач визнає факт того, що в інтересах повнолітньої доньки частка позивача у спільному майні подружжя повинна бути збільшена та не заперечує щодо передачі у власність ОСОБА_3 майна, яке інший позивач - ОСОБА_4 просила витребувати з його незаконного володіння.

У вересні 2016 року адвокат Дидинська Б. М., діючи в інтересах ОСОБА_5, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2016 року, додаткове рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 08 вересня 2016 року, в якій просила скасувати зазначені судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказувала на те, що суд неправильно вирішив спір щодо поділу автомобіля, оскільки присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, при цьому відповідач не погоджувався на стягнення з нього грошової компенсації вартості спірного автомобіля та не вносив відповідної суми на рахунок суду. Крім того, зазначає, що рухоме майно, яке витребувано у відповідача на користь позивача ОСОБА_4, є спільним майном подружжя, а не особистим майном їхньої доньки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, ухвалою від 06 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 24 грудня 2005 року по 01 серпня 2014 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - позивач у справі, та син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі відповідач за спільні кошти подружжя придбав та зареєстрував в органах УДАІ УМВС України у Закарпатській області право власності на автомобіль марки «Шкода Фабіа», державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Вартість спірного автомобіля, відповідно до довідки-розрахунку, складеної 10 березня 2015 року, становить 125 200 грн.

Сторони у справі визнали та не оспорювали оцінку вартості спірного автомобіля.

У 2010 році батьки відповідача згідно із договором купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу, придбали житловий будинок АДРЕСА_1 Закарпатської області вартістю 47 228 грн.

Цей будинок був придбаний батьками відповідача для проживання сторін у справі, разом із їхніми дітьми. Оскільки будинок не мав належних умов для проживання подружжя проводило капітальний ремонт у ньому.

Після проведення ремонту вказаного будинку, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, подружжям за спільні кошти придбано таке майно: кухонна стінка вартістю 10 200,00 грн, телевізор марки «SONY» - 2 500,00 грн, холодильник марки «LG» сірого кольору - 4720,00 грн, електрична духовка марки «ВЕКО» - 3 000,00 грн, варочна газова поверхня - 2150,00 грн, витяжка - 2200,00 грн, умивальник - 260,10 грн, унітаз - 683,10 грн, сидіння для унітазу - 269,10 грн, дзеркало - 224,10 грн, сидіння дитяче - 33,30 грн, шафа у ванну кімнату - 341,10 грн, ванна - 1889,10 грн, дві панелі - 746,10 грн та 490,10 грн, шафа-купе - 2 900,00 грн, декоративна новорічна ялинка з іграшками та гірляндами - 1690,00 грн, всього на суму 34 296,10 грн.

За правилом статті 60 СК україни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судами правильно встановлено, що спірне майно належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та частки останніх є рівними, а отже ? частки вартості спірного майна подружжя від 34 296,10 грн складає 17 148,05 грн та ? частки вартості спірного автомобіля від 125 200,00 грн складає 62 600,00 грн. При цьому у резолютивній частині рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін апеляційним судом, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто ? частки вартості спірного автомобіля у сумі 60 910 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не міг стягнути з ОСОБА_5 компенсацію вартості майна, оскільки він не погоджувався на сплату компенсації та не вносив цю суму на депозитний рахунок суду - не заслуговують на увагу, оскільки за системним тлумаченням частин четвертої та п'ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов'язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим, оскільки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судових рішень в іншій частині, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати свої майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, згідно із вимогами цієї статті та частини третьої статті 10 ЦПК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог ОСОБА_4, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні докази права власності останньої на спірне майно: стінку з комп'ютерним столом вартістю 4320 грн, ліжко дерев'яне з матрацом вартістю 2218 грн, шафу-купе вартістю 3350 грн, туалетний столик вартістю 800 грн, яке вона просила витребувати з незаконного володіння відповідача, проте, враховуючи те, що заявник у касаційній скарзі не заперечував щодо передачі вказаного майна позивачу ОСОБА_3 у рахунок збільшення частки у спільному майні подружжя, витребуване у відповідача майно все одно залишиться у користуванні позивачів у справі, оскільки останні проживають разом.

З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскільки у вказаній частині рішення є правильним по суті, тому воно не може бути скасоване з одних лише формальних підстав.

Інші доводи касаційної скарги - не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДидинськоїБогдани Миронівни, подану в інтересах ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2016 року, додаткове рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик