Справа № 357/9983/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 30.08.2018 року, мотивуючи тим, що 13.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис за реєстровим №15786, відповідно до якого запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.08.2012 року в розмірі 54497,09 грн. Даний напис вчинено з грубим порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року зі змінами та доповненнями, які діяли на момент вчинення виконавчого напису та який не підлягає виконанню у зв'язку з наступним. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того п.2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та( або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. В порушення вказаних вимог законодавства, нотаріусом було вчинено виконавчий напис без отримання документів, які передбачені п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Згідно приписів підпунктів 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу II Порядку виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Оспорюваний виконавчий напис викладений повністю на спеціальному бланку та неприкріплений до жодного іншого документу Тому, позивач вважає, що ні оригінал кредитного договору, ні засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, відповідачем нотаріусу не подавалися. Як вбачається з заяви про вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «Приватбанк» взагалі не надавався нотаріусу кредитний договір, а було надано копію заяви про ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг від 19.08.2012 року. Також в порушення вимог п. 2 Переліку відповідачем не було надано виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Всупереч вимогам пункту 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріусом не було перевірено надсилання вимоги про погашення заборгованості. Стосовно наданої відповідачем письмової вимоги про усунення порушень, то вона не може вважатися вимогою в розумінні вимог п. 2.3. Порядку вчинення нотаріальних дій, у зв'язку з тим, що в даній вимозі взагалі відсутня дата її виставлення. Доданий до заяви список згрупованих поштових відправлень пріоритетних листів з копією касового чеку, не може бути належним доказом відправлення такої вимоги, оскільки з наданого списку неможливо встановити, які саме документи йому направлялися. Також не може бути підтвердженням і доданий опис вкладення до цінного листа, оскільки відповідно до даного опису було відправлено претензію про наявність боргу за вих. №SAMDN7629 від 12.09.2017 року, в той час як нотаріусу було надано копію вимоги про усунення порушень без дати та без номеру. Крім того з наданих документів неможливо встановити чи була отримана вимога відповідача, оскільки відсутні будь-які докази того, що вимога про усунення порушення направлялася та була отримана, що фактично позбавило його бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та позбавило його можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, предявленої до стягнення. Нотаріусом не було перевірено надіслання вимоги про усунення порушень на його адресу та отримання ним такої вимоги, що фактично позбавило подати нотаріусу обґрунтовані заперечення щодо вчинення виконавчого напису. Пунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно наданого відповідачем розрахунку заборгованості останній платіж було здійснено 09.10.2014 року, а заяву про вчинення виконавчого напису було подано відповідачем 13.10.2017 року, тобто зі спливом трьох років з моменту останнього платежу. Крім того нотаріус не надав оцінки того факту, що в наданій відповідачем заявки про ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг від 14.08.2012 року, взагалі неможливо встановити ні розмір кредиту, який нібито був виданий, ні строки та умови його повернення. Даний документ взагалі не містить інформації про обов'язки позичальника щодо сплати будь-яких коштів на користь відповідача. У звязку з цим, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 13.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №15786, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 54 497,09 грн. за кредитним договором №б/н від 14.08.2012 року на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 704,80 грн..

03.09.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

03.10.2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк», за довіреністю, ОСОБА_1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що14.08.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було підписано кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач отримав кредит в порядку та на умовах визначених договором. Вказана обставина не спростовується позивачем. Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).В порушення вище зазначених норм, позивач взяті на себе зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість. У звязку з цим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса, який 13.10.2017 року в відповідності до норм чинного законодавства видав виконавчий напис. Стосовно безспірності заборгованості зазанчає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172. Безспірність вимог це документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до Постанови КМ України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» отримання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, які не потребують нотаріального посвідчення проводиться на підставі таких документів: оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, строків їх погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, Верховний Суд України виходив із того, що з урахуванням приписів статей 1_5, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Враховуючи, що за своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.15.09.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу позивача направив лист-претензію про усунення порушень за кредитним договором. В вказаному листі зокрема зазначається, що у випадку не виконання вимоги, банк буде вимушений звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Позивач стверджує, що не отримував претензії, а додані опис та згруповані списки відправлень не містять дат та відповідних даних. Однак, вказане не відповідає дійсності, так зокрема в описі вкладення до цінного листа зазначено, що направляється "Претензія про наявність боргу ОСОБА_2 від 12.09.2017 року". На вказаному описі міститься відмітка поштового відділення датованого 15.09.2017 року. Щодо отримання вказаної претензії, то відповідно до відомостей Укрпошти, вказану претензію було вручено особисто позивачу 16.10.2017 року. Щодо строків позовної давності на яку посилається позивач, зазначає, що останній платіж було сплачено 09.10.2014 року, а з заявою до нотаріуса АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 19.09.2017 року, в межах строків позовної давності. Позивач невірно рахує позовну давність до моменту вчинення виконавчого напису. Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав всі необхідні документи відповідно до Переліку, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

10.10.2018 року позивач ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у відзиві відповідач вказує на те, що нібито 15.09.2017 року на адресу позивача надсилалася претензія про наявність боргу від 12.09.2017 року. Однак приватному нотаріусу було надано не претензію, а письмову вимогу про усунення порушень, яка не містить ні дати ні номеру. Стосовно строку позовної давності відповідач стверджує про те, що нібито він звернувся до нотаріуса 19.09.2017 року, а останній платіж було здійснено 09.10.2014 року. Вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки на заяві про вчинення виконавчого напису, наявна відмітка приватного нотаріуса, відповідно до якої нотаріус отримав заяву про вчинення виконавчого напису 13.10.2017 року. Доказів того, що Відповідач звернувся до нотаріуса 19.09.2017 року відповідачем не надано. Крім того, зазначає проте, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання. Для одержання виконавчого напису подаються:а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання;в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання;ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». П. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».Дана постанова залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.32017 року №К/800/6492/17.Тобто, фактично починаючи з 22.02.2017 року з переліку документів на підставі яких вчиняються виконавчі написи було вилучено пункт про зобовязання які випливають з кредитних відносин. Незважаючи на вказане нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання в якому зазначив, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи без його участі та свого представника.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, з матеріалів справи (а.с. 8-11) вбачається, що 14.08.2012 року ОСОБА_2 ігор Андріанович підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої він звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Отже, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 14.08.2012року, позивач погодився, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить договір про надання банківських послуг.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач в порушення умов договору допустив заборгованість по сплаті кредитних коштів, яка станом на 31.08.2017 року становила 54 497,09 грн. з яких: 4658,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, 43 467,68 грн. заборгованість за відсотками, 3300,00 грн. заборгованість з пені та комісії, 500,00 грн. заборгованість по штрафам (фіксована частина) та 2571,29 грн. заборгованість по штрафам ( відсоток від суми заборгованості).

15.09.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 14.08.2012 року ( а.с. 12, 13), в якій повідомив про стан заборгованості, встановив строк повернення кредиту та сплати плати за кредитом, які підлягають обовязковій сплаті у повному обсязі протягом 5 днів з дати відправлення письмової вимоги та повідомив, що у разі невиконання вимоги Банк буде змушений почати примусове стягнення заборгованості за Кредитним договором.

13.10.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 заяву про вчинення виконавчого напису (а.с.7) на копії Кредитного договору № б/н від 14.08.2012року для стягнення боргу з ОСОБА_2 частинами за вказаним кредитним договором, а саме: 54 497,09грн. з урахуванням 4658,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, 43 467,68 грн. заборгованість за відсотками, 3300,00 грн. заборгованість з пені та комісії, 500,00 грн. заборгованість по штрафам (фіксована частина) та 2571,29 грн. заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості), строк за який проводиться стягнення 1843 днів, а саме з 14.08.2012 року по 31.08.2017 року, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 року, згідно Постанови КМ України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та на підставі п.п. 5.3 .п 5 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом КМ України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

13.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15786 від 13.10.2017 року (а.с. 6), про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не сплаченої в строк за Кредитним договором № б/н від 14.08.2012 року заборгованості в сумі 54 497,09грн.

03.01.2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису № 15786 від 13.10.2017 року ( а.с. 14).

Відповідно до ст.78 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до розяснень наданих судам у п.13 постанови пленуму ВСУ №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. (Абзац перший пункту 13 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 ( v0002700-95 ) від 13.01.95, N 12 ( v0012700-96 ) від 01.11.96 ).

Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові від 10.10.2018 року у справі №405/1015/17.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не надав приватному нотаріусу ОСОБА_3 необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано: кредитний договір (анкета заява), виписку з особового рахунку боржника, а саме розрахунок заборгованості за договором №б/н від 14.08.2012 року станом на 31.08.2017 року.

Також, банк надав нотаріусу копію письмової вимоги без номера та без дати, яка була направлена ОСОБА_2 15.09.2017 року, згідно копії списку згрупованих повідомлень, про те, що станом на 31.08.2017 року в нього перед банком існує заборгованість в розмірі 54 497 грн. 09 коп., яку необхідно погасити протягом 5 днів з дати відправлення письмової вимоги.

Однак, за Ідентифікатором міжнародного поштового відправлення Укрпошти за номером, який міститься у списку згрупованих повідомлень ( а.с. 13), відомості щодо даного відправлення відсутні, оскільки не зареєстровані в системі, а доказів, які б підтверджували надання нотаріусу саме даної вимоги чи направлення позивачу вимоги, яка була надана нотаріусу до суду надано не було.

Отже, суд не приймає до уваги дані докази, оскільки перевірити їх достовірність виявилось неможливим, а боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором обєктивно позбавила його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що обєктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Також, позивач вказує на те, що банк не надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які встановлюють безспірність заборгованості, а саме кредитний договір та виписку з особового рахунку боржника, а саме первинні бухгалтерські документи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що банк надав нотаріусу розрахунок заборгованості за договором №б/н від 14.08.2012 року станом на 31.08.2017 року із зазначенням сум заборгованості (а.с. 9-11), однак з наданого розрахунку, неможливо встановити наявність безспірної заборгованості. Оскільки банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 року № 578/5, нотаріусу надана не була, тому і підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також розмір штрафних санкцій та процентів за користування кредитними коштами, зазначених у виконавчому написі, є безспірним.

Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Аналогічна вимога міститься і в ст. 87 Закону України «Про нотаріат», де зазначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Отже, норми зазначених законів прямо передбачають вчинення виконавчого напису нотаріусом виключно на борговому документі, який встановлює заборгованість, а не на окремому нотаріальному бланку, як було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 15786 від 13.10.2017 року.

З вказаного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Пункт 2 Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін ( а.с. 7-8) визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов'язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису - 13.10.2017 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити Банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат».

Крім того, як вбачається з виконавчого напису, він вчинений на окремому бланку, що суперечить вимогам ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та вимогам зазначеним у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.06.2017 року.

Також, з наданих відповідачем до відзиву доказів, вбачається, що у письмовій вимозі направленій позивачу 15.09.2017 року було встановлено строк сплати у повному обсязі коштів за кредитним договором протягом пяти календарних днів, а заяву нотаріусу про вчинення виконавчого напису було подано 19.09.2017 року, тобто через чотири дні з моменту відправлення вимоги без дотримання строку виконання зобовязання.

Щодо обставин викладених відповідачем у відзиві на позов, слід зазначити, що вони суперечать викладеним Банком обставинам у заяві, поданій нотаріусу щодо правових підстав вчинення виконавчого напису, та місять обставини щодо факту укладення кредитного договору, що не оспорюється позивачем та факт виникнення заборгованості, що не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, позивач вказує на пропущений банком строк позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору було здійснено 09.10.2014 року, а нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував дані обставини.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 (а.с. 9-11) 09.10.2014 року було здійснено останній платіж в розмірі 1600 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи зазначене суд вбачає, що ПАТ КБ «Приватбанк» дійсно порушено строк позовної давності при зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки останній платіж був здійсненний 09.10.2014 року, а до нотаріуса ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 13.10.2017 року, оскільки на заяві про вчинення виконавчого напису, наявна відмітка приватного нотаріуса, відповідно до якої нотаріус отримав заяву про вчинення виконавчого напису 13.10.2017 року.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі 704,80 грн. ( а.с. 1).

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 12, 7681, 141, 223, 258, 259, 264265, 268, 354, 355 ЦПК України, п.9 ч. 1 перехідних положень ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_5 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 13.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 15786, про стягнення з ОСОБА_5 ( 16.05.1986 рік народження, РНОКПП: 14360570, зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул.. Грушевського,1-Д) заборгованості за Кредитним договором № б/н від 14.08.2012 року в розмірі 54497,09 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.11.2018 року.

СуддяОСОБА_6