Справа №639/2446/17
Провадження №2/639/1340/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Тіщенко А.О.,

розглянувши у відкритому підготовчого засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за ним право власності на 42/100 частин житлового будинку №5 з надвірними будівлями житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 88,9 кв.м., по вул. Герцена в м. Харкові у порядку спадкування за законом після померлого 12.09.2017 року ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.05.1971 року було визнано право власності на житловий будинок №5 по вул. Герцена в м. Харкові у порядку спадкування за законом за батьком позивача ОСОБА_3 та його рідною сестрою ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним. Право власності було належним чином зареєстровано у КП «ХМБТІ». Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.1973 року частки співвласників житлового будинку №5 по вул. Герцена в м. Харкові були перерозподілені у звязку з прибудовами та був визначений порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою. ОСОБА_3 стало належати 48/100 частин замість 1/2 частини житлового будинку, а ОСОБА_2 - 52/100 частини житлового будинку замість 1/2 частини. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.01.1974 року частки співвласників житлового будинку №5 по вул. Герцена в м. Харкові були уточнені, ОСОБА_3 стало належати 42/100 частини замість 48/100 частин житлового будинку, а ОСОБА_2 - 58/100 частин замість 52/100 частин житлового будинку №5 по вул. Герцена в м. Харкові. На даний час згідно довідки КП ХМБТІ від 29.12.2017 року № 1029935, ОСОБА_2 належить 58/100 частин житлового будинку №5 по вул. Герцена в м. Харкові; 42/100 частин житлового будинку після перерозподілу ідеальних часток не зареєстровано за ОСОБА_3.

12.09.2017 року помер батько позивача, ОСОБА_3. Заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на 42/100 частин житлового будинку №5 по вул. Герцена в м. Харкові.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька та у встановлений законом строк, відповідно до ст. 1268 ЦК України він, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно п.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Але оформити свої спадкові права після смерті батька у нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки 12.04.2018 року приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовила ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 12.09.2017 року. Свою відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріус обґрунтувала тим, що позивачем не подані відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії а також інформація щодо реєстрації права власності на спадкове майно.

Таким чином, як зазначає позивач, відсутність реєстрації права власності на 42/100 частини спадкового будинку за його батьком ОСОБА_1 після перерозподілу ідеальних часток, між ним та відповідачем, є перепоною для спадкування.

У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Учасники справи у підготовче судове засідання не зявились, однак представник позивача ОСОБА_5 надала заяву, в якій просить проводити підготовче засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, відповідач ОСОБА_2 також надала заяву, в якій просить проводити підготовче засідання у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 народився 31.01.1974 року, його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_6, про що зроблено актовий запис №509 і вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ №502318, виданого повторно 21.11.2017 року (а.с. 15).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 04.03.2009 року у віці 59 років у м. Харкові, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 04.03.2009 року зроблено актовий запис № 3272 і підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №613740, виданого повторно 21.11.2017 року (а.с.16).

12.09.2017 року помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 71 року у м. Харкові, про що Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 12.09.2017 року зроблено актовий запис № 13045 і підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №613739, виданого повторно (а.с.14).

12.04.2018 року приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 12.09.2017 року ОСОБА_3, на нерухоме майно у звязку з тим, що не подані відомості (інформація) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а.с.13).

Відповідно до довідки від 03.04.2018 року за №66, виданої майстром приватного сектору ділянки №16 Новобаварського району м. Харкова ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає та зареєстрований за адресою: 61071, м. Харків, вул. Герцена, 5 (а.с.17).

Рішенням Народного суду Жовтневого району м. Харкова від 10.05.1971 року визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Харкові по вул. Герцена №5, який належав раніше ОСОБА_8, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спадкування в рівних долях (а.с.6).

Відповідно до рішення Народного суду Жовтневого району м. Харкова від 20.08.1973 року визначено порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою по вул. Герцена, 5 в м. Харкові за додатковим висновком складеним за участю технічного експерта МіськБТІ та перерозподілені ідеальні долі, зазначено, що позивачу ОСОБА_3 замість 1/2 частини буде належати 48/100 частин домоволодіння, а відповідачу ОСОБА_2 замість 1/2 частини буде належати 52/100 частин домоволодіння (а.с.21-22).

Постановою Народного суду Жовтневого району м. Харкова від 23.01.1974 року уточнено рішення Народного суду Жовтневого району м. Харкова від 20.08.1973 року, зазначено, що доля ОСОБА_3 42/100, а не 48/100, а доля ОСОБА_2 58/100, а не 52/100 (а.с.23).

На підставі рішення народного суду Жовтневого району м. Харкова від 20.08.1973 року та постанови Народного суду Жовтневого району м. Харкова від 23.01.1974 року, 58/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у м. Харкові по вул. Герцена №5 належить ОСОБА_2 на праві особистої власності, що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 20.02.1974 року райжилуправлінням Жовтневого району виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих (а.с.5).

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 29.12.2017 року № 1029935, російською мовою «Москвитиной Светлане Васильевне» належить 58/100 частин житлового будинку №5 по вул. Герцена в м. Харкові; після перерозподілу ідеальних часток 42/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, не зареєстровано за ОСОБА_9 (російською мовою) (а.с.12).

На замовлення позивача ОСОБА_1 станом на 28.12.2017 року ФОП ОСОБА_10 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №5 по вул. Герцена в м. Харкові (а.с.7-10).

Згідно з довідкою від 28.12.2017 року, виданою ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_10, у звязку з уточненням при поточної технічної інвентаризації житлового будинку літ. «А-1» загальна площа збільшилась з 37,8 кв.м до 88,9 кв.м та житлова площа з 28,7 кв.м до 48,7 кв.м за рахунок житлових прибудов літ. «А1-1»((в т.ч. приміщ. № 1-2 (житлова) пл. 9,4 кв.м), літ. «А2-1» (в т.ч. приміщ. №2-3 (кухня) пл. 11,3 кв.м, №2-4 (житлова) пл. 10,6 кв.м), прибудова літ. «а» (в т.ч. №1-1 (кухня) пл. 5,9 кв.м), тамбури літ. «а1»(в т.ч. приміщ. №І (тамбур) пл.4,7 кв.м), літ. «а2» (в т.ч. приміщ. № II (тамбур) пл. 3,3 кв.м), літ. «а3» (в т.ч. приміщ. №ІІІ(коридор) пл.6,0 кв.м) 0,1 кв.м на утеплення і оздоблення стін, що не є самочинним. Згідно Рішення Жовтневого РВК 05.04.1972 р., та Рішення Жовтневого РВК №232-6 від 15.08.1979 р. вище вказані прибудови не є самочинними. Самочинне перепланування, реконструкція, будівництво - відсутні. Згідно з Інструкцією «Про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. № 127 зі змінами та доповненнями, індивідуальні житлові будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва, а також зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів з накриттям полегшеної конструкції, погрібів, входів в погріби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків (до складу будівель по вул. Герцена, 5 внесено літ. «М» (вбиральня), літ. «П» (душ), літ. «Р» (гараж)) (а.с.11).

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.Крім того, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, що передбачено ч.4 ст. 200 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності.

Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Наказом Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» визначено, рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набран чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК У PCP 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5- 24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_3, який помер 12.09.2017 року. Позивач, у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але оформити свої спадкові права після смерті батька у нотаріальній конторі він не зміг, оскільки приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 постановою відмовила у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у звязку з неподанням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме документів про реєстрацію нерухомого майна за спадкодавцем. Отже, суд з наданих суду письмових доказів приходить до висновку, що відсутність реєстрації права власності на 42/100 частини спадкового будинку за батьком позивача - ОСОБА_3 не спростовує факт належності останньому на день смерті зазначеного нерухомого майна і не є перепоною для спадкування. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 і визнання за ним права власності на 42/100 частини житлового будинку №5 з надвірними будівлями житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 88,9 кв.м., по вул. Герцена в м. Харкові у порядку спадкування за законом після померлого 12.09.2017 року ОСОБА_3.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №, серії ААІ №803891, а тому звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» (а.с.18).

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76-89, 131, 141, 196-200, 206, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1268, 1270, 1297 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 42/100 частин житлового будинку №5 з надвірними будівлями житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 88,9 кв.м., по вул. Герцена в м. Харкові у порядку спадкування за законом після померлого 12.09.2017 року ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, ІПН:НОМЕР_2, проживає за адресою: 61020, м. Харків, вул. Герцена, буд. 5;

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: 61020, м. Харків, вул. Герцена, буд. 5-2.

Повне рішення складено 26.06.2018 року.

Суддя Н.В. Баркова