У Х В А Л А

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа №488/2737/14-ц

провадження № 61-46624ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, треті особи - КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», П'ята державна Миколаївська нотаріальна контора, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування частини житлового будинку, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про визнання права власності, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самовільно зведеної будови,

В С Т А Н О В И В :

25 жовтня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без руху, оскільки заявники не додали до касаційної скарги документів, що підтверджують сплату судового у встановленому законом порядку та розмірі.

16 листопада 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якій вони зазначають, що не погоджуються із визначеним судом розміром судового збору, оскільки є правонаступниками ОСОБА_4, яка була первісним позивачем у справі, і яка сплачувала за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 243,60 грн. З огляду на це заявники вважають, що вони не повинні сплачувати судовий збір в розмірі більшому, ніж було сплачено за подачу позову в суд першої інстанції.

З такими твердженнями заявників суд не погоджується, виходячи з такого.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, дійсно у 2014 році ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Миколаївської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення Миколаївської міської ради, скасування свідоцтв про право власності на домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Ухвалою Корабельного районного суд м. Миколаєва від 19 жовтня 2015 року до участі у справі залучено її правонаступників - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які неодноразового доповнювали та уточнювати позовні вимоги.

У січні 2016 року позивачі подали до суду уточнений позов, який є предметом розгляду в цій справі є відмінним від заявленого ОСОБА_5 позову та містить в собі сім вимог немайнового характеру.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

При цьому ця норма закону діяла в такій редакції як на час звернення до суду з позовом ОСОБА_5 у 2014 році, так і на момент подачі нового позову.

Згідно з частиною третьою та сьомою ціє ж статті Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання нового позову заявниками у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених за подання позову немайнового характеру.

Оскільки заявники заявили новий позов, який містить в собі сім вимог немайнового характеру та ці вимоги є відмінними від заявлених первісно ОСОБА_5, та, відповідно набули статусу співпозивачів за новим позовом, їм необхідно було на час подачі такого позову доплатити судовий збір ще під час подачі такого позову в порядку, визначеному законом, а саме кожним зі співпозивачів за кожну вимогу окремим платіжним дорученням..

Той факт, що суд першої інстанції не достягнув із заявників судовий збір, який вони мали сплатити у 2016 році під час подачі нового уточненого позову, не є підставою для несплати судового збору у встановленому чинним законодавством порядку та розмірі в суді касаційної інстанції.

Сума судового збору, яка підлягала сплаті кожним з позивачів була визначена судом в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху.

Однак, заявниками не були усунуті недоліки касаційної скарги, вказані в цій ухвалі.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Визнати касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 8 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, ОСОБА_3, треті особи - КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», П'ята державна Миколаївська нотаріальна контора, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування частини житлового будинку, визнання права власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про визнання права власності, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самовільно зведеної будови неподаною та повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко