233 № 233/4288/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 листопада 2018 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлостоцької О.В. за участю секретаря Теліціної О.О.,
позивача -
відповідача -
Костянтиніської міської ради -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав в якому зазначила, від шлюбу з відповідачем мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через непорозуміння, сварки, ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно сина та обов'язків з утримання родини, шлюбні відносини і спільне проживання фактично припинені з квітня 2011 року, а 22 серпня 2012 року рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки шлюб було розірвано. Відповідач повністю ухилився від спілкування з сином, пояснюючи це тим, що дитина маленька і з нею нецікаво, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його розвиток та здоров'я. З моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, з 2011 року ОСОБА_2 жодного разу не сплатив аліменти на утримання дитини, не бажаючи спілкуватись, змінив номер телефону. На неодноразові звернення з приводу надання матеріальної допомоги, якої потребує дитина внаслідок незадовільного стану здоров'я, відповідач відповідав відмовою. Позивачка самотужки піклується про сина, повністю утримує та доглядає за ним, займається його розвитком та вихованням. Відповідач неодноразово висловлював наміри відмовитись від дитини і 04 липня 2018 року надав нотаріально посвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав. Позивачка просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати покласти на відповідача.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв'язку з чим суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позицію Органу опіки та піклування, викладену у висновку від 09 жовтня 2018 року № 994/26 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 вважає обґрунтованою та такою, що відповідає інтересам дитини.
З'ясувавши позицію позивача, представника Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 (а.с.6) та ОСОБА_2 (а.с.8) перебували у шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області від 22 серпня 2012 року (а.с.11).
Сторони по справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (а.с.10).
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 29 березня 2018 року, ОСОБА_3 мешкає разом із матір'ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Як вбачається з копії виконавчого листа, виданого 26 жовтня 2012 року Червоногвардійським районним судом м.Макіївки, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від його доходів щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).
Згідно довідки від 28 березня 2018 року № 35/02 ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у педіатра та кардіолога (а.с.15).
Відповідно до довідок від 23 березня 2018 року № 01/14-49, № 01/10-93 ОСОБА_3 відвідує дошкільну освітню установу м.Макіївки № 154 з 01 вересня 2014 року по теперішній час. Вихованням та утриманням дитини займається мати - ОСОБА_1, батько - ОСОБА_2 дошкільну освітню установу не відвідував та вихованням дитини не цікавився. (а.с.16, 27).
04 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хмельницьким О.О. було посвідчено заяву ОСОБА_2, зі змісту якої вбачається, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).
З висновку від 09 жовтня 2018 року № 994/26 вбачається, що Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.38).
Частинами 1-4 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини.
Вирішуючи питання щодо оцінки наданих позивачем доказів, а саме -довідки від 28 березня 2018 року № 35/02 про перебування дитини на диспансерному обліку у лікарів (а.с.15) та довідок від 23 березня 2018 року № 01/14-49, № 01/10-93 про відвідування дитиною дошкільного начального закладу (а.с.16,27), суд приймає їх як належні та допустимі, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_2 про згоду на позбавлення його батьківських прав, оцінивши вищенаведені докази у сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1, оскільки відповідач не забезпечує сина матеріально, не піклується про нього та не виявляє батьківської турботи, якої потребує дитина, не займається її вихованням, не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний та духовний стан - зазначене дає підстави вважати про наявність винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов*язками, що являється згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина.
Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов*язані зі сплатою судового збору.
Керуючись ст.ст. 150, 164 СК України, ст, ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, -
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,5,10-13,76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 30 листопада 2018 року.

Суддя