Справа № 368/1187/17 Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/2390/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 21.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу справисправиза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Зернотрейд», третя особа: ОСОБА_3, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Зернотрейд» (далі ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд») третя особа: ОСОБА_3, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, щонаказом відповідача від 06 вересня 2016 року №150 його прийнято на роботу до ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» на посаду охоронника. Зазначав, з липня 2017 року у нього виникли проблеми з безпосереднім керівником начальником служби безпеки ОСОБА_4, що в подальшому призвело до створення несприятливих умов для виконання ним своїх трудових обовязків. Однак, незважаючи на це, позивач постійно у визначені графіком часи та дні виходив на роботу та виконував покладені на нього трудові обовязки.

Вказував, що наказом відповідача від 10 серпня 2017 року № 208 його звільнено із займаної посади у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку за п.3 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що наказ про його звільнення є незаконним, оскільки до нього раніше відповідачем не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, а тому на його думку, вказані у наказі про його звільнення порушення не носять систематичного невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку. Зазначав, що порушенням його трудових прав відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає у погіршенні його емоційного та психологічного стану, порушення нормальних життєвих звязків.

З урахування наведеного, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» від 10 серпня 2017 року № 208 про його звільнення з посади охоронця, поновити його на посаді охоронця, стягнути з ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 серпня 2017 року по 10 вересня 2017 року у розмірі 3 316 грн. 06 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 05 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказом відповідача від 29 червня 2017 року №194-П ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення пунктів 3,5 Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, що полягало у залишенні позивачем без відповідної охорони обєкта підприємства 26 червня 2017 року з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Вказаний наказ є чинним. В подальшому ОСОБА_2 повторно допустив порушення правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, яке виразилося у тому, що 29 липня 2017 року о 22 год. 20 хв. позивач під час виконання своїх трудових обовязків спав на робочому місці.

За таких обставин відповідач мав передбачені законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та дотримався порядку і строків застосування дисциплінарного стягнення, звільнивши позивача за п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення з посади охоронця, поновлення на посаді охоронця, стягнення з ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10 серпня 2017 року по 10 вересня 2017 року у розмірі 3 316 грн. 06 коп., посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосуд першої інстанції не дав оцінки показам свідка ОСОБА_5 про те, що 26 червня 2017 року керівництвом підприємства не розглядалось питання про допущене позивачем порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а тому на думку позивача, наказу від 29 червня 2017 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не було. Суд не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_6 про те, що вона не змогла повідомити суду дату, час та місце ознайомлення позивача з актом розслідування та наказом відповідача від 29 червня 2017 року про оголошення йому догани. Також вказує, що суд не надав оцінку поясненням начальника служби безпеки підприємства ОСОБА_4 та акту про проведення службового розслідування №1 від 10 серпня 2017 року. Крім того зазначає, що суд помилково вказав в описовій частині оскаржуваного рішення про те, що його було звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути враховані судом при прийнятті рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» було укладено трудовий договір.

Наказом відповідача № 150 від 06 вересня 2016 року ОСОБА_2 прийнято до ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» на посаду охоронця.

10 січня 2017 року загальним зборами трудового колективу ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд» затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «Торговий дім «Зернотрейд», з якими ОСОБА_2 ознайомлений, що підтверджується його підписом (а.с.81-83).

Трудові обовязки охоронника та кваліфікаційні вимоги визначені відповідно до розділу «професії робітників, які є загальними для всіх видів економічної діяльності» Кваліфікаційного довідника посад України, затвердженого наказом Мінпраці України № 336 від 29 грудня 2004 року та згідно посадової інструкції.

Суд першої інстанції встановлено, що 26 червня 2017 року о 10 год. 00 хв. начальником служби безпеки підприємства ОСОБА_7 було виявлено відсутність ОСОБА_2 на робочому місці з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. Даний факт засвідчено доповідною запискою начальника служби безпеки підприємства ОСОБА_7 від 26 червня 2017 року, пояснювальною запискою ОСОБА_5 від 26 червня 2017 року, пояснювальною запискою ОСОБА_8 від 26 червня 2017 року та актом про відсутність працівника на робочому місці від 26 червня 2017 року, складаного начальником служби безпеки ОСОБА_4, бухгалтером ОСОБА_6 та експедитором ОСОБА_5 (а.с.74-77). Позивач відмовився надати письмові пояснення по даному факту, про що складено акт.

Актом проведення службового розслідування від 29 червня 2017 року, складеного комісією підприємства у складі: голови комісії експедитора ОСОБА_5, членів комісії - директора підприємства ОСОБА_3, начальника служби безпеки ОСОБА_4, бухгалтера ОСОБА_6, встановлено, що 26 червня 2017 року ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці протягом двох годин без поважних причин. В діях ОСОБА_2 вбачається порушенням трудової дисципліни та неналежне виконання своїх трудових обовязків, які передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку. Комісією запропоновано притягнути ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та оголосити йому догану (а.с.79).

За вказаний проступок наказом відповідача № 194-П від 29 червня 2017 року ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення ним пунктів 3,5 Правил внутрішнього трудового розпорядку у звязку залишення без охорони обєкту підприємства за адресою: Київська обл., м.Кагарлик, вул. Святотроїцька, 22 (а.с.34). Позивач відмовився підписувати даний наказ, про що складено акт (а.с.78).

Вказані вище обставини також підтверджуються показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9, які допитані у суді першої інстанції.

Також судом першої інстанції встановлено, що 29 липня 2017 року начальником служби безпеки ОСОБА_7 о 22 год. 20 хв. було виявлено, що ОСОБА_2 на робочому місці спав. Даний факт було засвідчено доповідною запискою начальника служби безпеки ОСОБА_7 від 01 серпня 2017 року.

У своїх письмових поясненнях від 02 серпня 2017 року позивач зазначив, що він о 22 год. 00 хв. обійшов територію об'єкта та пішов у приміщення охорони висушитися та випити чаю, оскільки на вулиці йшов дощ. Однак він не спав (а.с.33).

Актом проведення службового розслідування від 10 серпня 2017 року, складеного комісією підприємства у складі: голови комісії експедитора ОСОБА_5, членів комісії - директора підприємства ОСОБА_3, начальника служби безпеки ОСОБА_4, бухгалтера ОСОБА_6, встановлено, що 29 липня 2017 року о 22 год. 20 хв. під час проведення перевірки начальником служби безпеки ОСОБА_4 виконання службових обовязків охоронцями: ОСОБА_2, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, що перебували на чергуванні, ОСОБА_4 безперешкодно проник на територію підприємства, де зберігаються матеріальні цінності, однак вказані охоронці не вжили дій відповідно до покладених на них трудових обов`язків. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_10 відпустили ОСОБА_11 додому без погодження з начальником служби безпеки підприємства ОСОБА_4 ОСОБА_10 о 22 год. 00 хв. пішов відпочивати, а ОСОБА_2 залишився на чергуванні та під час виконання службових обовязків заснув. Комісією запропоновано звільнити ОСОБА_2 за п.3 ст.40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.30).

Наказом відповідача № 208 від 10 серпня 2017 року позивача звільнено з посади охоронця з 10 серпня 2017 року у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України

З даним наказом позивача ознайомлено під підпис 10 серпня 217 року. В день звільнення позивачу виплачено заробітну плату та видано трудову книжку.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що до обов'язків охоронця віднесено: охорона об'єкту, майна товариства, що знаходяться в межах обєкту, в т. ч. охоронець зобовязаний не допускати крадіжок і розкрадань матеріальних цінностей і нанесення збитку підприємству. Робота ОСОБА_2 здійснювалась згідно затвердженого графіку, що доводився позивачу до відома. Відповідно до відомостей журналу (рапортів) за 2017 рік обєкт був взятий зміною позивача під охорону. Відсутність на обєкті охоронця, спання його на обєкті зумовлює наявність ризиків щодо нанесенню товариству збитків у вигляді крадіжки та/або пошкодження матеріальних цінностей товариства.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пунктом 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що працівник може бути звільнений з роботи у випадку систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні в справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач мав передбачені законодавством підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та дотримався порядку і строків застосування дисциплінарного стягнення, звільнивши позивача за п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимог про поновлення на роботі, у задоволенні яких судом відмовлено, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цих вимог.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінки показам свідка ОСОБА_5 про те, що 26 червня 2017 року керівництвом підприємства не розглядалось питання про допущене позивачем порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а тому на думку позивача, наказу від 29 червня 2017 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не було, є необґрунтованими, оскільки вказаний наказ відповідача від 29 червня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани є чинний та позивачем у судовому порядку не оскаржений.

З наведених підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_6 про те, що вона не змогла повідомити суду дату, час та місце ознайомлення позивача з актом розслідування та наказом відповідача від 29 червня 2017 року про оголошення йому догани.

Посилання в апеляційної скарзі на те, що суд першої інстанції помилково зазначив в описовій частині рішення про те, що позивача звільнено за п.4 ст. 40 КЗпП України не є підставою для скасування або зміни рішення, оскільки воно не призвело до неправильного вирішення справи та не впливає на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність. Зазначена неточність може бути усунута судом першої інстанції в порядку передбаченому ст.269 ЦПК України.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді