Справа №265/7678/16-ц
Провадження №2/265/46/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря судового засідання Гусєвої К.С.,

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири об'єктом права сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири, третя особа: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири АДРЕСА_10 об'єктом права сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину вказаної квартири. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її співмешканець ОСОБА_6, з яким вона проживала з 2010 року. На день його смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира була придбана ними на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2013 року, який був оформлений на ім'я померлого. Для придбання вищевказаної квартири ОСОБА_6 18.03.2013 року було укладено кредитний договір з ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» на суму 100000 гривень, який повністю був погашений ними 25 травня 2015 року. У заяві про збільшення позовних вимог зазначила, що строк звернення до суду нею не пропущений, оскільки її право порушено після смерті ОСОБА_6, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Доповнила, що 28 лютого 2013 року для придбання спірної квартири ОСОБА_6 взяв позику на підприємстві, де він працював - Маріупольський аеропорт - у розмірі 146 000 гривень, а оскільки цих грошових коштів виявилося недостатньо, 18.03.2013 року - уклав кредитний договір з ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» на суму 100000 гривень. Ссуду у ОСОБА_6 утримували за місцем роботи, а кредитні кошти вони вносили разом, бюджет в них був сумісний.

03 квітня 2018 року та 25 червня 2015 року від представника відповідачки ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, надійшли відзиви на позовну заяву, в яких зазначено наступне. Цільове призначення кредитних коштів, які були взяті померлим ОСОБА_6 в ПАТ «ДБ Сбербанк Росії», було: споживчі потреби, а не купівля квартири. У договорі купівлі-продажу від 29.03.2013 року спірної квартири зазначено про те, що покупець у шлюбі не перебуває та грошові кошти, внесені ним за купівлю квартири є його особистою власністю. У заяві, доданої до вказаного договору ОСОБА_6 зазначив, що у шлюбі він ні з ким не перебуває та не з ким не мешкає однією сім'єю без реєстрації шлюбу, кошти, які витрачаються ним, є його особистою власністю. 24.09.2015 року ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2. У заяві іпотекодавця від 24.09.2015 року ОСОБА_6 зазначив, що в шлюбі ні з ким він не перебуває та однією сім'єю без реєстрації шлюбу ні з ким не мешкає. За життя ОСОБА_6 позивачка не пред'являла до нього претензій з приводу спірної квартири, а спадкодавець ніколи не визнавав права власності на спірну квартиру за позивачкою. Посилання позивачки на те, що вона особисто вносила кошти на погашення кредиту в банківську установу, не стосується набуття права власності на квартиру. Зазначила, що позивачка з дочкою не були зареєстровані в спірній квартирі, вони були забезпечені житлом в квартирі АДРЕСА_3. Також зазначила, що позивачкою пропущений трирічний строк позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

15 грудня 2016 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати нотаріальні дії щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_6, та витребування доказів у вигляді копії спадкової справи.

Ухвалою суду від 30 грудня 2016 року заборонено Четвертій Маріупольській державний нотаріальній конторі здійснювати нотаріальні дії щодо спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Також витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

30 січня 2017 року від відповідачки ОСОБА_5 надійшло клопотання про витребування доказів, в якому остання просила витребувати у приватного нотаріуса Никоненко Т.В. копію договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_4 та копії заяв та документів, на підставі яких укладався вказаний договір. Також просила витребувати з Маріупольського аеропорту відомості про період часу роботи в Маріупольському аеропорту ОСОБА_6, відомості про розмір позики, яка була ним взята за місцем роботи, її мету та умови, та відомості про те, яким чином здійснювалося погашення зазначеної позики. Також просила витребувати з Маріупольського відділення № 1 Сбербанку Росії відомості щодо погашення ОСОБА_6 одержаного ним кредиту у сумі 100000 гривень. З Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя просила витребувати відомості щодо часу обслуговування в Управлінні ПФУ ОСОБА_6, щодо виплати пенсії останньому та її розміру, а також просила надати виписку про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_6 З Приватбанку просила витребувати відомості про картку та рахунок на ім'я ОСОБА_6 Крім того, просила витребувати з ЖКП «Азовжитлокомплекс» копію особистого рахунку по квартирі АДРЕСА_4 з березня 2013 року та копію особистого рахунку по квартирі АДРЕСА_10 за період реєстрації в ній ОСОБА_6.

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року про витребування доказів витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В. копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 29 березня 2013 року, та копії заяв та документів, на підставі яких вказаний договір було посвідчено.

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року про витребування доказів витребувано з Маріупольського відділення № 1 Сбербанку Росії відомості щодо погашення ОСОБА_6 одержаного ним кредиту у сумі 100000 гривень із зазначенням дати внесення та розміру сум, які вносилися ним на погашення кредиту.

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року про витребування доказів витребувано з ПАТ КБ «Приватбанк» відомості про відкриття рахунку на ім'я ОСОБА_6.

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року про витребування доказів витребувано з ЖКП «Азовжитлокомплекс» копію особистого рахунку по квартирі АДРЕСА_4 з березня 2013 року та копію особистого рахунку по квартирі АДРЕСА_10 за період реєстрації в ній ОСОБА_6.

Ухвалою суду від 30 січня 2017 року про витребування доказів витребувано з Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя відомості про те, з якого часу обслуговувався в ПФУ ОСОБА_6, на який рахунок йому здійснювалась виплата пенсії, та відомості про конкретні пенсійні суми та дати їх виплати ОСОБА_6 з моменту призначення пенсії по дату смерті. Також витребувано виписку про індивідуальні відомості застрахованої особи ОСОБА_6 за період з січня 2013 року.

12 травня 2017 року до суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4. Також просила витребувати у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненка С.В. копію посвідченого 24.09.2015 року договору іпотеки щодо спірної квартири, а також копії всіх заяв та документів, на підставі яких був посвідчений вказаний договір.

Також 12 травня 2017 року від представника відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про витребування з Маріупольського аеропорту відомостей про період часу роботи в Маріупольському аеропорту ОСОБА_6, про розмір позики, яка була взята за місцем роботи, її мету та умови, та відомості про те, яким чином здійснювалося погашення зазначеної позики.

Ухвалою суду від 12 травня 2017 року залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4. Також витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненка С.В. копію посвідченого 24.09.2015 року договору іпотеки щодо спірної квартири, а також копії всіх заяв та документів, на підставі яких був посвідчений вказаний договір. Питання про витребування даних з Маріупольського аеропорту залишено відкритим до надання відповідачем або її представником детальних даних про найменування та адресу підприємства.

13 липня 2017 року від представника відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про витребування з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) відомості щодо працівника ОСОБА_6, зазначені у заяві від 12 травня 2017 року.

Ухвалою суду від 13 липня 2017 року витребувано з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) відомості про період часу роботи в Маріупольському аеропорту ОСОБА_6, про розмір позики, яка була взята за місцем роботи, її мету та умови, та відомості про те, яким чином здійснювалося погашення зазначеної позики.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року справа прийнята до провадження судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Мельник І.Г.

03 квітня 2018 року представником відповідача ОСОБА_3 надано заяву про застосування строку позовної давності, в якій вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку зі спливом трирічного строку позовної давності.

25 червня 2018 року від представника відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про допит відповідачки в якості свідка та про відтворення технічного запису судового засідання від 03 жовтня 2017 року, яке відбувалося під керуванням судді Ковтуненко О.В. стосовно допиту у якості свідка позивача по справі ОСОБА_1

Ухвалою суду від 25 червня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що у спірній квартирі було зроблено ремонт, був придбаний холодильник у колишніх господарів за 2500 гривень та, вже перед смертю ОСОБА_10, - диван. Померлий ОСОБА_6 отримував заробітну плату у розмірі 20000 гривень, вона отримувала заробітну плату у розмірі 3000 гривень, а її донька у технікумі отримувала стипендію у розмірі 500 гривень. Усі вони жили однією сім'єю. Їй відомо, що ОСОБА_6 брав у ОСОБА_4 гроші у борг на лікування під заставу спірної квартири. При підписанні договорів купівлі-продажу та застави вона своєї згоди не надавала, ніяких заяв не писала. У похованні ОСОБА_6 вона фінансово участі не приймала, допомагала складати документи. При похованні присутня не була, оскільки її не покликали. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзивах. Вважає, що спірна квартира була особистою власністю померлого ОСОБА_6, а тому його мати ОСОБА_5 є єдиною спадкоємицею після його смерті. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 суду пояснив, що йому не відомо, які були відносини між позивачкою та померлим ОСОБА_6 та чи проживали вони разом. При оформленні договору іпотеки спірної квартири він не питав, чи проживає ОСОБА_6 з кимось, тому як оформленню договору це не заважає. ОСОБА_6 повністю на момент смерті з ним не розрахувався, наразі даний спір знаходиться в іншому провадженні.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29 березня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_4 за 150000 гривень. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстровано в реєстрі за № 568 (т.1 а.с. 56).

При цьому ОСОБА_6 надав нотаріусу заяву, в якій стверджував, що він станом на 29 березня 2013 року в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживаю однією сім'єю без укладення шлюбу. Гроші, що витрачаються ним на придбання вказаного нерухомого майна - квартири, є його особистою власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти чи їх частку, витрачені на купівлю квартири, відсутні. Зазначено, що зміст ст. 65, 74 Сімейного Кодексу України нотаріусом роз'яснено. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В. (т.1 а.с. 62).

Згідно довідки Маріупольського відділення № 1 Сбербанку Росії ОСОБА_6 25 травня 2015 року сплатив заборгованість по кредиту в АТ «Сбербанк Росії» за кредитним договором № 24#8 від 18 .03.2013 року у повному обсязі. Сума кредиту складала 100000 гривень. Термін погашення кредитної заборгованості: 17.03.2018 р. Кредит було надано на поточні потреби (а.с. 10). Вказані відомості зазначені також у листі ПАТ «Сбербанк» від 09 лютого 2017 року з розшифровкою платежів, здійснених ОСОБА_6 по оплаті заборгованості та процентів по кредитному договору (т.1 а.с. 76).

Як вбачається з довідки УПФУ в Орджонікідзевському районі від 08 лютого 2017 року, за період з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року розмір пенсії ОСОБА_6 складав 6422 гривень щомісячно (т.1 а.с. 79).

За даними державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 07 вересня 2017 року, ОСОБА_6 працював у Маріупольській службі обслуговування повітряного руху Донецького регіонального структурного підрозділу Украероруху з 01 березня 1996 року по 30 квітня 2015 року. Звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років. 28.02.2013 року ОСОБА_6 була надана позика у сумі 146242 гривень, яка погашалася ним з березня 2013 року по квітень 2015 року щомісячно рівними частинами по 2437 гривень шляхом утримання із заробітної плати. На дату звільнення (30.04.2015 року) заборгованість за позикою складала 82880 гривень. За квітень 2015 року ОСОБА_6 було нараховано 270454,25 гривень. Було утримано в рахунок погашення позики 82880 гривень, таким чином, заборгованість за договором позики станом на 01.05.2015 року була повністю погашена (т.1 а.с. 163).

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 та довідки від 23 лютого 2017 року, ОСОБА_1 працює в ККП Маріупольтепломережа оператором котельної 2р., середньомісячна заробітна плата за період з січня 2016 року по січень 2017 року, складає 2020, 15 гривень (т.1 а.с. 148-152).

24 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого спірна квартира, а саме: квартира АДРЕСА_4, стала гарантією забезпечення основного зобов'язання за договором позики, укладеного між вищевказаними особами. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 4081 (т.1 а.с. 117-118). При цьому ОСОБА_6 надав нотаріусу заяву, в якій стверджував, що він на момент придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, в шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Підтвердив, що вказана квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; інших осіб які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на квартиру, що передається ним в іпотеку або її частку, в тому числі і відповідно до статей 61, 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, немає. Зазначено, що зміст ст. 61, 65, 74 Сімейного Кодексу України нотаріусом роз'яснено. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. (т.1 а.с. 119).

В акті, виданому КСН «Азовстальський» 19 липня 2016 року, зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації з ОСОБА_6 з 20 березня 2013 року по день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 року, вели сумісне господарство (т.1 а.с.11). Як пояснила позивачка ОСОБА_1, допитана в якості свідка у судовому засіданні 03 жовтня 2017 року іншим складом суду, вказаний акт вона заповнювала сама, сусіди тільки підписали його, а секретар КСН завірила. Чому даний акт складений КСН «Азовстальський», а ні ЖКП «Азовжитлокомплекс», на балансі якого знаходився в той час будинок № 66 по вулиці В.Визволителів, позивачка пояснити не змогла.

Як вбачається з копії особового рахунку № НОМЕР_5, виданого 13 березня 2017 року ЖКП «Азовжитлокомплекс», у квартирі АДРЕСА_6 ОСОБА_6, колишній квартиронаймач ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (т.1 а.с. 93). При цьому, відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_5, виданого 23 вересня 2015 року ЖКП «Азовжитлокомплекс», у квартирі АДРЕСА_7 тільки ОСОБА_6 (т.1 а.с. 125).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що свідчить актовий запис № 1071 від 29 червня 2016 року.

За даними Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори від 10 січня 2017 року, щодо майна померлого ОСОБА_6 відкрита спадкова справа за заявою про прийняття спадщини від матері ОСОБА_5 (т.1 а.с. 29).

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У п. п. 20, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Належність майна до спільної сумісної власності осіб, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, визначається не тільки фактом придбання його під час проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, але й спільною участю чоловіка та жінки коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця вказаних осіб.

На підтвердження позовних вимог позивачкою надані копії семі квитанцій щодо погашення кредиту ОСОБА_6, де платником вказана вона - ОСОБА_1 (т.1 а.с. 140-146). Проте, суд вважає, що факт оплати позивачкою декілька разів кредиту ОСОБА_6 не є належним доказом на підтвердження факту ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету у позивачки та померлого ОСОБА_6

Також за клопотанням позивачки були допитані свідки, на пояснення яких вона посилається, як на докази.

Так, свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що позивачка є її донькою. У 2010 році донька ОСОБА_1 почала проживати разом з ОСОБА_6 в орендованій квартирі, часто в них були сварки з хазяйкою квартири. Тоді вона запропонувала їм купити квартиру, вони погодилися, та вона почала пошуки квартири, тому як вони обидва працювали і їм було ніколи. Їм сподобалася спірна квартира, вони взяли кредит і у 2013 році придбали її. Крім того, ОСОБА_6 брав позику на роботі, суми їй невідомі. Зазначила, що кредит вони платили разом, вели сумісне господарство, бюджет був сумісний. Зареєстрована донька в її квартирі по АДРЕСА_1 вказана квартира приватизована на неї, доньку, сина та онучку.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що позивачка є її матір'ю. З 2010 року вони разом з матір'ю та ОСОБА_6 проживали в орендованій квартирі по АДРЕСА_4. Потім її бабуся порадила їм купити квартиру, вони погодилися, і бабуся почала шукати квартиру. Валентину сподобалася одна квартира, і вони погодилися її купити. Оскільки грошей не було, ОСОБА_6 взяв позику і кредит. Відносини в них були сімейні, гроші сумісні. Валентин віддавав заробітну плату матері, і вона займалася господарством. Вона отримувала стипендію у розмірі 500 гривень, а мати заробітну плату у розмірі 3000 гривень, у ОСОБА_6 була заробітна плата у розмірі 20000 гривень. Після смерті ОСОБА_6 вони з матір'ю залишилися проживати в спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є подругою позивачки. ОСОБА_17 з ОСОБА_6 стали сумісно проживати приблизно з 2010 - 2011 років. Приблизно у 2013 році вони купили квартиру, тоді вона і познайомилася з ОСОБА_6. В придбаній квартирі вона була у гостях один раз. ОСОБА_15 вони однією сім'єю, фінансовими питаннями їх сім'ї вона не цікавилася, за які кошти була придбана спірна квартира, їй невідомо. .

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2013 року. Приводом для знайомства стала дружба їх дітей. Їй відомо, що у 2015 році ОСОБА_6 захворів, а у 2016 році помер. Зі слів сина їй відомо, що вони жили у 2-кімнатній орендованій квартирі, а потім взяли кредит на покупку квартири, який виплачували сумісно. ОСОБА_15 і ОСОБА_6 однією сім'єю, з приводу їх бюджету їй нічого не відомо.

Оцінюючи в якості доказів показанні даних свідків суд приймає до уваги той факт, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є близькими родичами позивачки, а саме матір'ю та донькою, а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 - її подругами. Крім того, жоден з вказаних свідків не зазначив про будь-які факти, які би свідчили про ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_6, наявності в них сумісного бюджету. Їх покази зводяться до проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в одній квартирі.

Окрім того, із показань самої позивачки ОСОБА_1, допитаної в якості свідка іншим складом суду, які були досліджені у судовому засіданні, вбачається, що проживаючи разом з ОСОБА_6 шлюб реєструвати вони не хотіли. ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_8 для свого проживання та проживання своєї сім'ї. Ремонт в спірній квартирі вони не робили, придбали тільки холодильник та незадовго до смерті ОСОБА_6 - диван. Його грошів вистачало для купівлі квартири, тому ні кредит, ні позику вона не брала. Про те, що ОСОБА_6 вказував, що гроші, за які він купує квартиру, є його особистим майном, вона дізналася у нотаріуса, але при цьому не заперечувала проти цього. Будучи присутньою при оформлення угоди купівлі-продажу, деталей оформлення договору пояснити суду не змогла. Спочатку пояснила, що квартиру придбали за 150000 гривень, а потім повідомила, що квартира коштувала 33000 доларів, що є значно більшою сумою. При оформленні договору іпотеки вона присутня не була, її згоди ОСОБА_6 не питав. Взагалі він її не посвячував в те, чому закладає квартиру, скільки грошів взяв у борг. Повідомив їй про це вже після оформлення договору, вона не заперечувала, претензій не пред'являла, тому як сперечатися з ним було марно. Їй відомо, що мати ОСОБА_6 пересилала якісь гроші йому на лікування. На похованні ОСОБА_6 вона присутня не була, його поховала мати - відповідачка по справі.

Зазначені показання узгоджуються з показаннями відповідачки ОСОБА_5, яка була допитана в якості свідка, та пояснила суду, що померлий ОСОБА_6 - її син. Спірну квартиру він придбав собі за 150000 гривень, працюючи в аеропорту, де він мав високу заробітну плату. Напередодні купівлі квартири він дзвонив їй та повідомляв, що йому дають позику на роботі, але йому не вистачає 800 доларів на переоформлення. Вона вислала зазначену грошову суму Правекс Банком на Маріуполь через тиждень. Після цього він дзвонив і говорив, що купив квартиру, а потім, що виплатив вже гроші за квартиру. Вона приїжджала до нього у гості через рік, приблизно у 2014 році, і тоді познайомилася з позивачкою. Син їй пояснив, що це не дружина, а просто жінка, з якою він живе, дітей в них немає, і квартиру він купив за свої особисті кошти. Зазначила, що він знаходився у черзі на отримання позики з 1996 року, тому що вони з колишньою дружиною ОСОБА_16 дуже хотіли придбати квартиру. Син говорив їй про те, що його дохід дозволяє йому мати жінку, яка буде йому прати, прибирати, готувати їжу, і такою є ОСОБА_1 Він ще сподівався на те, що його пробачить його колишня дружина ОСОБА_16, і він повернеться до неї. Коли вона приїжджала в орендовану квартиру до сина, позивачку там вона не бачила. Їй не було відомо про те, що спірна квартира знаходиться в іпотеці, їй син про це нічого не казав.

Крім того, вказані показання підтверджуються заявами ОСОБА_6, наданими приватному нотаріусу Никоненко Т.В. від 29 березня 2013 року при купівлі квартири, та приватному нотаріусу Бедненко С.В. від 24 вересня 2015 року при оформлення договору іпотеки спірної квартири, в яких ОСОБА_6 підтвердив той факт, що грошові кошти, що витрачалися ним на придбання квартири АДРЕСА_8, є його особистим майном, і особи, які могли поставити питання про визначення за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), що витрачаються на купівлю зазначеного майна (у тому числі і відповідно до ст. ст. 65, 74, 97 Сімейного кодексу України) відсутні.

Враховуючи наведене, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходе до висновку, що наведені позивачкою підстави не є такими, з якими закон пов'язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя, а тому суд приходе до висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивачки щодо існування між нею та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти або спільною працею.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, судовий збір позивачці ОСОБА_1 не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири об'єктом права сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину квартири, третя особа: ОСОБА_4, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивачка: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_10

Відповідачка: ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована та проживає АДРЕСА_9

Третя особа: ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_11

Суддя І.Г. Мельник