РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2075/18

пр. № 2/759/3740/18

16 жовтня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарі - Крічфалушій М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що між позивачем та відповідачем 31.01.2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В.

Під час укладення договору купівлі продажу ОСОБА_1 повністю розрахувалась з ОСОБА_2 за квартиру заплативши йому 14 900 дол. США (що згідно курсу НБУ становить 417 200 грн.). Але вже 4 лютого 2018 року відповідач заявив, що квартира не являється власністю позивача та почав чинити перешкоди у користуванні та володінні купленим нерухомим майном, грубо порушуючи її права.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26 січня 2018 року було укладено попередній договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдіенко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 151. та відповідач зобов'язався укласти основний договір до 07.02.2018 року (а.с. 16-19). Продавець квартири ОСОБА_2 отримав, згідно умов попереднього договору, від позивача 1000 дол. США (одну тисячу дол. США) завдатку (а.с. 20-22).

Між ОСОБА_1та ОСОБА_2 31.01.2018 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. (а.с. 23-26).

31.01.2018 року позивачем було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 21,1 кв.м. розташованої за адресою АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно витягу витяг з реєстру від 31.01.2018 р. (а.с. 36).

31.01.2018 року продавець квартири зобов'язався до 07.02.2018 року звільнити квартиру від власних речей, що підтвердив письмово та в якості забезпечення виконання залишив позивачу 500 дол. США.

04.02.2018 року відповідач звернувся з заявою в поліцію про те, що у нього незаконно відібрали квартиру, при цьому категорично відмовився повернути позивачу отримані гроші за продаж квартири, на підставі його заяви без жодної перевірки відкрито кримінальне провадження і 06.02.2018 року Святошинським районним судом накладено арешт на вказану квартиру (а.с. 38).

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили обставини викладені в позові.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 328 ЦК України передбачено що, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що станом на день укладання відповідного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 був законним власником нерухомого майна, а тому, відповідно до ст. 319 ЦК України мав право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а також вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Станом на день укладання відповідного договору купівлі-продажу квартири, що було його предметом, були вільні від обтяжень, право власності на них було зареєстровано за ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Як встановлено ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України тільки власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

У відповідності до с. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації прав власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

З урахуванням всіх зібраних у справі доказів, а також положень ст. 392 ЦК України, суд вважає що спірна квартира вибула з володіння відповідача, що вказує на обґрунтованість позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати суд, вважає правильним покласти на відповідача ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.203, 215, 388, 392, 509, 627, 638, 655, 1216, 1217, 1270 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 21,1 кв.м.

Скасувати арешт квартири, накладений Святошинським районним судом (Ухвала суду від 06.02.2018 року) в рамках кримінального провадження №0000938.

Скасувати арешт накладений в порядку забезпечення позову на майно ОСОБА_1, яке належить їй на праві власності, а сааме, квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_6, ІПН НОМЕР_1)судовий збір в сумі: 4 172 грн. 00 коп. - судовий збір за позовні вимоги майнового характеру, 704 грн. 80 коп. - судовий збір немайнового характеру, 528 грн. 650 коп. - судовий збір по забезпеченню позову, загальна сума : 5 405 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Журибеда