ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 642/5124/17

провадження № 22ц/818/510/18

27 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Харківська міська рада ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 31 травня 2018 року (суддя Євтіфієв В.М.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності,-

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», житлову прибудову літ. «А 1-1», мансарду літ. «Ам», ганки літ. «а2», «з», сарай літ. «Д», льох літ. «Ж», літню кухню літ. «З», ганок літ. «з», гараж літ. «И» та споруди №4-7,1, що розташовані по АДРЕСА_1 зобов'язати ОСОБА_1 ввести в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1; зареєструвати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами що розташований по АДРЕСА_1 після реєстрації декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об'єкта згідно з п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 46 від 13.04.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 Після смерті батька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина на будинок, площа якого на момент смерті батька складала 109,4 кв. м. відповідно до Технічного паспорту виконаного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2016 року. Будинок розташований на земельній ділянці площею 300 кв. м., яка знаходиться в її користуванні.

Починаючи з 2008 року її батько розпочав реконструкцію будинку, яка фактично завершилась в 2015 році. Окрім цього ще в 2006 році батько побудував надвірні споруди: літню кухню, гараж, вбиральню, льох та сарай. Оскільки батько помер раптово, ніяких документів на переобладнання та реконструкцію будинку він залишити не встиг.

Позивачка фактично отримала у спадщину лише частину від садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 який належав батькові. Згідно свідоцтва про право на спадщину позивачка успадкувала житловий будинок площею 23,3 м. кв. з приналежними до нього будівлями і спорудами: вбиральня літ. «Е», огорожа № 4-6, вигрібна яма № 7 та замощення №1 (без урахування самочинних побудов та переобладнання).

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 31 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», житлову прибудову літ. «А1-1», мансарду літ. «Ам», ганки літ. «а2», «з», сарай літ. «Д», льох літ. «Ж», літню кухню літ. «З», гараж літ «И» та споруди №4- 7,1 що розташовані по АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_1 ввести в експлуатацію житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Зареєструвати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами що розташований по АДРЕСА_1 після реєстрації декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об'єкта згідно з п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 46 від 13.04.2011 року.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права. Зазначає, що докази про наявність у позивача або спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до матеріалів справи не долучено. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього, а є лише власником будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва. Таким чином до спадкоємців переходить право власності на вказані матеріали, обладнання тощо, а не право власності на об'єкт самочинного будівництва. Крім того, в позові не зазначено чим порушено право ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що з травня 2017 року вона неодноразово зверталась до відповідних органів з метою оформлення документів та подальшого введення в експлеатацію будинку, який отримала у спрадок, але у зв'язку із звільненням голови комісії з питань самочинного будівництва не змогла реалізувати своє право, що стало підставою звернення до суду. Вважає рішення законним та обгрунтованим. Зазначає, що визнання за спадкоємцем права власності на об'єкти самочинного будівництва у судовому порядку узгоджується з нормами ст.ст. 376, 216, 218 ЦК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що спірні будівлі не порушують права інших осіб, збудовані на земельній ділянці наданій для користування та будівництва, згідно договору.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Батько позивачки набув право власності на будинок, власником цього будинку був гр. ОСОБА_5. Рішенням виконавчого комітету Ленінської райради депутатів трудящих міста Харкова від 17.05.1956 року земельна ділянка, площею 300 кв.м. була надана в безстрокове користування гр. ОСОБА_5 Доказом цього є договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 06.08.1956 року, витяг з рішення виконавчого комітету Ленінської райради депутатів трудящих міста Харкова від 17.05.1956 року, а також довідка КП Харківське МБТІ від 12.04.2017 року № 2600017.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина на будинок, площа якого на момент смерті складала 109,4 кв.м. відповідно до Технічного паспорту виконаного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.05.2016 року. Будинок розташований на земельній ділянці площею 300 кв. м., яка знаходиться в користуванні позивачки.

Згідно свідоцтва про право на спадщину позивачка успадкувала житловий будинок площею 23,3 м. кв. з приналежними до нього будівлями і спорудами: вбиральня літ. «Е», огорожа № 4-6, вигрібна яма № 7 та замощення №1 (без урахування самочинних побудов та переобладнання).

Таким чином позивачка фактично отримала у спадщину лише частину від садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 який належав батькові.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця, до інших осіб - спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль визначено як сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм державних стандартів і правил.

Державний архітектурно - будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Законом України від 09.04.2015 p. № 320 - У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень у сфері архітектурно - будівельного контролю та удосконалення містобудівного законодавства» передано на місцевий рівень повноваження, пов'язані з наданням дозвільних документів на початок будівельних робіт та прийняття об'єктів в експлуатацію.

Так, відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положенням про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі положення про Інспекцію), затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15, повноваження щодо реалізації державного архітектурно-будівельного контролю на території міста Харкова (в тому числі виконання дозвільних та реєстраційних функцій, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів) здійснює Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради. ЇЇ метою є забезпечення додержання на території міста Харкова містобудівного законодавства України та запобігання його порушенням.

Відповідно до п. 3.1.8 Положення про Інспекцію, остання відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, бере участь у всіх господарських та цивільних судових справах однією із сторін, в яких є Харківська міська рада в якості сторони або третьої особи у спорах щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Таким чином, під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний проект.

Згідно частини 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції у справі була відсутня інформація про наявність у позивача або його спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то визнання права власності на такий об'єкт нерухомого майна, суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, слід зазначити, що згідно доводів позивача земельна ділянка, на якій розташовані спірні об'єкти будівництва, була надана у постійне користування гр. ОСОБА_5 Проте жодних доказів на підтвердження того, що це право перейшло до ОСОБА_4 саме від ОСОБА_5 на тих же умовах, суду не надано.

Щодо встановлення факту готовності об'єкту до прийняття в експлуатацію, судова колегія звертає увагу на те, що хоча позивач зверталася до відповідних органів з питань оформлення права власності на об'єкт самочинного будівництва, матеріали справи не містять доказів того, що її питання по суті не розглядалось. Відмови у прийнятті в експлуатацію об'єктів будівництва вона не отримувала. Проектна документація на самочинне будівництво відсутня, споруди в експлуатацію не введені.

Тимчасова відсутність на посаді голови постійно діючої комісії з питань самочинного будівництва не може розцінюватись колегією суддів як порушення прав позивача.

Виходячи з того, що суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки доказам, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -,

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 31 травня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко