Провадження № 2/161/339/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Козак О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на земельну ділянку.

Свій позов обґрунтовує тим, що 12 серпня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_6 та нею, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу, нею набуто право власності на гараж площею 16,8 кв.м. реєстраційний номер: 24819935, який розташований за адресою: м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 9.

Разом з тим земельна ділянка площею 0.0054 га, що розташована під належним їй гаражем на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 27.12.2001 року була передана у приватну власність відповідачам та ОСОБА_7 як спадкоємцю ОСОБА_8

Вважає, що у звязку з набуттям права власності на гараж площею 16,8 кв.м., нею одночасно набуто право власності на земельну ділянку, на якій цей гараж розташований, а тому просить визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку.

Представник позивача в судовому засідання подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якими просив визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :11:094:0006 площею 0,0035 га, яка розташована за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 9 та яка належать ОСОБА_6

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом зясовано, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №111623 від 01.04.2002 року, земельна ділянка площею 0.0054 га, що розташована на території м. Луцька по вул. Кривий Вал, 9 та призначена для обслуговування гаражів, належить ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_8 (а.с. 5-6).

Разом з тим, як слідує із договору купівлі-продажу від 12.08.2010 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який посвідчений нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстрований в реєстрі №1097, позивач набула право власності на гараж, що знаходиться по вул. Кривий Вал, 9 в м. Луцьку (а.с. 7-8). При цьому, право власності на даний гараж зареєстровано 14.09.2010 року за реєстраційним номером 24819935, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10).

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно зі ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи переходить право власності на земельні ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Із висновку судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 09.07.2018 року вбачається, що площа земельної ділянки необхідної для обслуговування гаражу площею 16,8 кв.м. реєстраційний номер: 24819935, який розташований за адресою: м. Луцьк, вул.Кривий Вал (1-го Травня), 9, становить 30,65 м2. Вказати де на місцевості знаходяться межі земельної ділянки необхідної для обслуговування гаража площею 16,8 кв.м., реєстраційний номер 248199935, який розташований за адресою: м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 9 не надається можливим. Разом з тим експертом визначено ринкову вартість земельної ділянки реєстраційний номер 248199935, яка розташована за адресою: м. Луцьк, вул.Кривий Вал, 9, що становить 12 000 грн. (а.с. )

Як вбачається з топографічного плану технічного звіту про виконані топографо-геодезичні вишукування для проведення експертизи за матеріалами цивільної справи за№161/11237/17 за адресою: вул. Кривий Вал, 9 м. Луцьк, Волинської області переважна частина земельної ділянки безпосередньо знаходиться під гаражем реєстраційний номер 248199935, який розташований за адресою: м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 9 (а.с. ).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Разом з тим, як слідує із матеріалів справи, існує первинний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який чинний і не скасований. При цьому, межі земельної ділянки між співвласниками не погоджені.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, представником позивача всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних і беззаперечних доказів того, що між сторонами згаданого вище договору купівлі-продажу гаража існує спір стосовно неможливості укладення правочину щодо відчуження земельної ділянки, яка належить ОСОБА_6

При цьому, згідно ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи переходить право власності на земельні ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

А тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки внаслідок укладеного договору купівлі-продажу гаража до покупця перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений без зміни її цільового призначення.

Стосовно набуття права власності на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, то оскільки суду не представлено доказів наявності спору щодо неї та неможливості укладення правочину щодо її відчуження, то суд вважає заявлені вимоги передчасно.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст. 3, 15, 16, 21, 203, 215, 328 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 9 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк

Повний текст рішення складений 29.11.2018 року