Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 299/2525/16-ц

провадження № 61-31713св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач 1 - ОСОБА_6,

представники відповідача 1: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

відповідач 2 - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Юска НаталіяМиколаївна,

третя особа 1 - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

представник третьої особи 1 - Мельник Ярослав Юрійович,

третя особа 2 - ГабаканГанна Іванівна,

представник третьої особи 2 - Вашкеба Борис Йосипович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області у складі судді Бак М. Д. від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Мацунича М. В. від 12 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Юски Н.М., який в ході розгляду справи уточнив, та остаточно просив скасувати право власності ОСОБА_6 на жилий будинок АДРЕСА_1 у м. Виноградові Закарпатської області та державну реєстрацію цього права.

Позов мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору № 255/16-20-2007 від 23 липня 2007 року, укладеного між позивачем та відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк», рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2014 року з нього було стягнуто заборгованість у розмірі 214 098 грн 83 коп, яку ОСОБА_4 добровільно сплатив.

Також ОСОБА_4 вказував, що 26 лютого 2015 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Виноградівського нотаріального округу Юскою Н. М. було виданосвідоцтво про придбання належного позивачу житлового будинкуАДРЕСА_1 у м. Виноградові Закарпатської області.

Посилаючись на те, що прилюдні електронні торги проведено з істотними порушеннями, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність обставин, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_6 незаконно набув право власності на житловий будинок.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем незаконно набуто право власності на житловий будинок унаслідок проведення електронних торгів із порушеннями, що не було враховано судами при розгляді справи.

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7, у якому представник зазначає про те, що позивач не є власником спірного будинку, боржником в рамках виконавчого провадження та іпотекодавцем, у зв'язку з чим його права не порушено; іпотечна заборона на відчуження будинку знімається після проведення електронних торгів, а тому доводи касаційної скарги про неможливість оформлення ОСОБА_6 права власності на нерухомість є необґрунтованими.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд установив, що ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 у м. Виноградові на підставі акту про проведені електронні торги 04 лютого 2015 року, згідно з яким переможцем електронних торгів є ОСОБА_6 Право власності останнього зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 15 ЦК України та статті 3 ЦПК України у редакції 2004 року кожна особа має право на судовий захист своїх прав в разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною другою статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договорів них відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання правочинів недійсними (постанова Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-2677цс16).

Однак, вимог у порядку статті 16 ЦК України про визнання правочину недійсним, за яким відповідач набув право власності позивач не заявляв, а відтак діє презумпція правочину ( стаття 204 ЦК України).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило