ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2363/18 Справа № 202/1039/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

03 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Вказувала, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2009 року по справі №2-1301/2009 з відповідача стягнено на її користь 20.230 грн., вказане рішення набрало законної сили 18 травня 2009 року та 25 травня 2009 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист.

Зазначала, що 02 червня 2009 року Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа. 30 листопада 2017 року, відповідно до постанови та акту державного виконавця, їй передано в рахунок суми боргу за виконавчим листом №2-1301 від 25 травня 2009 року майнові права на земельну ділянку, які належали ОСОБА_2

Посилаючись на те, що виконання рішення суду відбулося лише 30 листопада 2017 року, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь інфляційні нарахування в розмірі 34.488 грн.10 коп., три відсотки річних в розмірі 5.182 грн.76 коп. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем в результаті примусового виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2009 року при отриманні земельної ділянки різниця між вартістю земельної ділянки (35.000 грн.) і сумою боргу (20.230 грн.) сплачена позивачем на рахунок виконавчої служби; позивач відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України має право на стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2009 року (а.с.4) по цивільній справі №2-1301/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 20.000 грн., державне мито у розмірі 200 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн., а всього 20.230 грн. Рішення не оскаржувалося і набрало чинності 18 травня 2009 року.

При розгляді справи №2-1301/09 встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2008 року в простій письмовій формі. Згідно з умовами даного договору продавець має намір передати земельну ділянку у власність покупцю, а покупець має намір прийняти земельну ділянку, загальною площею 0,06 га, садового товариства «Весна» за АДРЕСА_1. Основний договір купівлі-продажу мав бути укладений до 31 грудня 2008 року.

Згідно з розпискою від 04 листопада 2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав грошову суму у розмірі 3.000 доларів США, що еквівалентно 18.000 грн. Крім зазначеної суми відповідач отримав 2.000 грн. на приватизацію земельної ділянки.

Вказані обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України.

25 травня 2009 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист по справі №2-1301/2009 (а.с.5).

Постановою державного виконавця Індустріального районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №130876704 з виконання виконавчого листа №2-1301/2009 (а.с.6).

Постановою головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойця К.В. №52365441 від 30 листопада 2017 року (а.с.7) передано стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-1301/09 від 25 травня 2009 року, що видав Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, майнові права (право постійного користування) на земельну ділянку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, на загальну суму 35.000 грн.

Актом головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойця К.В. від 30 листопада 2017 року (а.с.9) здійснена передача стягувачу ОСОБА_1 майнових прав на земельну ділянку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 Акт є підставою для звернення до відповідних органів з метою реєстрації (оформлення) права власності на майно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до попереднього договору купівлі-продажу кошти відповідачу були передані в доларах США, що підтверджується розпискою, тому вимоги позивача про стягнення інфляції та трьох відсотків річних не можуть біти задоволені; при отриманні майнових прав на земельну ділянку вартість земельної ділянки 35.000 грн. перевищувала суму боргу.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог,виходячи з наступного.

За правилами статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 стягнена у національній валюті заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2009 року, яке набрало законної сили і повністю виконане відповідачем.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з рішення суду.

Системний аналіз статей 524,533-535 і 625 ЦК України дає підстави для висновку, що грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України і містить загальні правила відповідальності щодо усіх видів грошових зобов'язань.

Оскільки у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону.

Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №14-16цс18.

Оскільки заочне рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2009 року не виконувалося протягом тривалого часу - з 18 травня 2009 року по 31 листопада 2017 року, суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме статтю 625 ЦК України, і помилково зазначив про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність всіх підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нарахування у зв'язку з інфляцією за період з червня 2009 року по 30 листопада 2017 року у розмірі 34.488 грн.10 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 5.182 грн.76 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що при отриманні земельної ділянки різниця між вартістю земельної ділянки (35.000 грн.) і сумою боргу (20.230 грн.) сплачена позивачем на рахунок виконавчої служби підтверджуються матеріалами справи.

Так, з постанови головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойця К.В. №52365441 від 30 листопада 2017 року (а.с.8) вбачається, що стягувачем різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь сплачена на рахунок Індустріального відділу ДВС.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо даних для задоволення апеляційної скарги та позовних вимог, тому з урахуванням наведеного, рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи у розмірі 1.762 грн.(в суді першої інстанції 704 грн. 80 коп. та за звернення з апеляційною скаргою 1.057 грн.20 коп. )

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нарахування у зв'язку з інфляцією за період з червня 2009 року по 30 листопада 2017 року у розмірі 34.488 грн.10 коп., три відсотки річних у розмірі 5.182 грн.76 коп. та судові витрати у розмірі 1.762 грн., що загалом складає 41.432 грн.86 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.