Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 3647/2461/15

провадження № 61-8823св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, відповідачі: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Смоднянська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_16 на рішення Косівського районного суду

Івано-Франківської області від 27 квітня 2016 року у складі судді

Цалин Б. М. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області

від 28 липня 2016 року у складі колегії суддів: Соколовського В. М., Мелінишин Г. П., Василишин Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

У грудні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, третя особа - Смоднянська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області, про встановлення сервітуту на користування стежкою загального користування.

У березні 2016 року, змінивши позовні вимоги, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулися до суду позовом до ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання незаконними та скасування рішень Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області та державних актів про право приватної власності на земельні ділянки та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні заїзною дорогою.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі проживають на АДРЕСА_2. Відповідачі також проживають у селі Смодна Косівського району Івано-Франківської області, де їм передано в приватну власність у відповідній частці кожному земельну ділянку загальною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Протягом більше 30 років позивачі безперешкодно користувалися дорогою загального користування, яка на даний час значно звужена і перекрита відповідачами. Вказана стежка загального користування розташована між земельними ділянками з однієї сторони - ОСОБА_18, а з другої сторони - ОСОБА_10 та проходить з вулиці Лісної на вулицю Дружби (центральну дорогу) біля господарства ОСОБА_13

У березні 2015 року відповідачі перекрили стежку (вихід) з вулиці Дружби у селі Смодна Косівського району Івано-Франківської області на центральну дорогу, а саме: встановили самовільно на стежці металеву сітку, чим чинять перешкоди в її користуванні, що і стало приводом для їх колективного звернення в Смоднянську сільську раду Косівського району

Івано-Франківської області, яка визнала, що земельна ділянка передана у приватну власність відповідачам та 16 вересня 2010 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у тому числі і на стежку загального користування незаконно.

Посилаючись на те, що стежка загального користування незаконно перейшла у приватну власність відповідачів, сільською радою порушені норми чинного земельного законодавства, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили поновити пропущений ними з поважних причин строк позовної давності, скасувати рішення сесії Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 19 травня 2009 року

№ 51-16/2009 про передачу в приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 42, виданий

16 вересня 2010 року на ім'я ОСОБА_13 на земельну ділянку площею

0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області

від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року, позов задоволено.

Поновлено термін звернення до суду.

Визнано незаконними та скасовано рішення сесії Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 19 травня 2009 року № 51-16/2009 про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_13

(6/8 частин), ОСОБА_14 (1/8 частина) та ОСОБА_15 (1/8 частина) земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва

і обслуговування житлового будинку та господарських споруд; державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 42, виданий 16 вересня 2010 року на ім'я ОСОБА_13 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на вулиці АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Зобов'язано ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

ОСОБА_12 не чинити перешкод у користуванні заїзною дорогою загального користування та стежкою з вулиці Дружби на провулок Лісний до вулиці Лісної у селі Смодна Косівського району Івано-Франківської області та знести 2 (два) металічні стовпи, встановлені відповідачами під браму, залізну браму, встановлену на стовпах, та бетонну бровку між стовпами на заїзній частині дороги загального користування, яка проходить з вулиці Дружби на провулок Лісний у селі Смодна Косівського району Івано-Франківської області, знести металеву сітку довжиною 3 м, яка закриває прохід з провулку Лісний на вулицю Дружби у селі Смодна Косівського району Івано-Франківської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що рішення Смоднянської сільської ради Косівського району

Івано-Франківської області від 19 травня 2009 року в частині передачі у приватну спільну сумісну власність відповідачам земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд прийнято з порушенням частини третьої статті 83 ЗК України

(у редакції, чинній на час прийняття даного рішення), оскільки до складу цієї ділянки безпідставно включено дорогу, яка згідно із вказаною нормою закону не може передаватись у приватну власність. Права ОСОБА_16 не порушені, оскільки вона не є співвласником вказаної земельної ділянки. Крім того, нею не доведено належними та допустимими доказами, що саме вона встановлювала металеву сітку.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_16, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відхилив апеляційну скарга ОСОБА_16, оскільки остання не є особою, права якої порушені оскаржуваними рішеннями сільської ради, у зв'язку з тим, що ОСОБА_16 не є співвласником земельної ділянки, право власності на яку посвідчено державним актом. Такий висновок суду апеляційної інстанції суперечить статті 55 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, браму, яку відповідачів зобов'язано знести, встановлювала вона особисто, тому таке знесення порушує її права.

У жовтні 2016 року ОСОБА_20, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_21, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 подали відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ОСОБА_16 не є стороною у вказаній справі. Крім того, металева брама встановлена відповідачами на заїзній дорозі загального користування, а не на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_16 Документів, які б підтверджували право власності або право користування земельною ділянкою, у ОСОБА_16 немає і такі документи на її ім'я не видавалися. Доказів встановлення нею особисто брами до матеріалів справи не надано. Отже, касаційна скарга ОСОБА_16 не підлягає задоволенню, а підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

У жовтні 2016 року Смоднянська сільська рада Косівського району

Івано-Франківської області подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що з 2003 року ОСОБА_16 по даний час не проживає у селі Смодна Косівськогорайону Івано-Франківської області. Крім того, ОСОБА_16 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. Тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що сторони у справі проживають на АДРЕСА_2. Більше 30 років позивачі безперешкодно користувалися дорогою, яка на даний час звужена

до 2 м та перейшла в стежку загального користування, яка розташована між земельними ділянками з однієї сторони - ОСОБА_18, а з другої сторони - ОСОБА_10 та проходить з вулиці Лісної на вулицю Дружби (центральну дорогу) біля господарства

ОСОБА_13

У березні 2015 року відповідачі перекрили стежку (вихід) з вулиці Дружби у селі Смодна Косівського району Івано-Франківського району на центральну дорогу, а згодом встановили самовільно на стежці металеву сітку.

20 липня 2015 року комісією Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області було встановлено, що частина спірної земельної ділянки передана відповідачам у приватну власність

та 16 вересня 2010 року видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Частина спірної стежки загального користування була помилково, а отже незаконно, передана в приватну власність відповідачам. Відповідно до приватизаційних документів відповідачів доступу на сільську дорогу, яка вказана в державному акті, із стежки загального користування не має.

Як вбачається з довідки Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 02 листопада 2015 року № 49/02.2-18 стежка загального користування, яка проходить між земельними ділянками з однієї сторони - ОСОБА_18 та з іншої - ОСОБА_10 (колишній власник

ОСОБА_16), а також біля господарства ОСОБА_13, існує понад 30 років. Однак, при виготовленні у 2009 році державного акта на право власності на земельну ділянку співвласниками ОСОБА_13, ОСОБА_14,

ОСОБА_15, ОСОБА_13 не вказано про існування даної стежки, внаслідок чого була допущена помилка і частина стежки розміром 2 х 4 м площею 8 кв. м відійшла у власність відповідачів, чим перекрила вихід на заїзну дорогу загального користування з вулиці Дружби. Саме вказаною стежкою загального користування жителі провулку Лісного та вулиці Дружби безперешкодно користувались до 2015 року, тобто до встановлення відповідачами сітки, чим перекрили вихід на дорогу.

З матеріалів справи та показань свідків вбачається, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 встановили стовпи для брами з метою подальшого встановлення металевої сітки на заїзній дорозі загального користування та спорудили бетонну бровку, при цьому перекривши дорогу загального користування, що підтверджується актом земельної комісії при Смоднянській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року, який затверджений рішенням Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року № 44-3/2016.

Разом з тим, спірна стежка загального користування зазначена в державному акті НОМЕР_4 на право приватної власності, виданому

29 грудня 1999 року на ім'я ОСОБА_19, відповідно до якого по лінії

від літери «Г» до літери «А» вказано Смоднянська сільська рада Косівського району Івано-Франківського району (стежка). Також, у державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_5, який виданий

19 листопада 2001 року на ім'я ОСОБА_22 вказано, що по лінії від літери «А» до літери «Б» вказана Смоднянська сільська рада Косівського району Івано-Франківської області (дорога).

Отже, установлено, що з вулиці Дружби (центральної дороги) до господарства відповідачів проходить дорога загального користування, яка переходить в стежку загального користування, якою позивачі користувались більше тридцяти років.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області

від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15 до Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування рішення задоволено. Визнано недійсним рішення ХХІХ

сесії 6 скликання Смоднянської сільської ради Косівського району

Івано-Франківської області від 05 жовтня 2015 року № 155-29/2015, яким затверджено акт земельної комісії від 20 жовтня 2015 року щодо відновлення стежки та встановлення сервітуту на земельній ділянці співвласників ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

У подальшому відповідачі встановили металеву сітку і перекрили доступ, у зв'язку з чим позивачі змінили позовні вимоги та вважають, що ефективним способом захисту порушеного права буде визнання недійсним рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

Таким чином, оскільки у приватну власність до земельної ділянки відповідачів незаконно ввійшла частина стежки (дороги) загального користування, тому вимоги позивачів про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради та державного акта про право приватної власності на земельну ділянку та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні заїзною дорогою є обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту.

Таким чином, судами вірно встановлено, що при вирішенні питання щодо передачі у приватну спільну сумісну власність відповідачам земельної ділянки сільською радою допущено порушення вимог закону та містобудівної документації щодо відповідності місця розташування спірної земельної ділянки, оскільки до складу спірної земельної ділянки увійшла частина, яка знаходиться на землях загального користування, що не підлягали передачі у приватну власність, а також не перевірено дотримання при цьому прав суміжних власників земельних ділянок.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд відхилив апеляційну скаргу ОСОБА_16, оскільки вона не є особою, права якої порушені оскаржуваними рішеннями сільської ради, є необґрунтованими, оскільки остання в касаційній скарзі не оспорює рішення в частині визнання недійними державних актів, а в частині позовних вимог про усунення перешкод нею не доведено належними та допустимими доказами, що саме вона встановлювала металеву браму та те, що брама є її власністю.

Відповідно до частин другої, третьої статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_16, апеляційний суд виходив з того, що вона не є особою, права якої порушено оскаржуваними рішеннями сільської ради, оскільки вона не є співвласником спірної земельної ділянки. Клопотання в суді першої інстанції про залучення в якості відповідача чи третьої особи ОСОБА_16 не заявляла. Крім того, скаржник не довела належними та допустимими доказами, що будувала металеву браму за свої кошти, тому підстави для залучення ОСОБА_16 до участі у справі відсутні.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява N 4909/04) від10 лютого 2010 року зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, пункт 29).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області

від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська