КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Притула Н.Г.
№22-ц/824/1400/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Інфоресурс» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, -

В С Т А Н О В И В

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Інфоресурс» про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20.08.2012 року між Міністерством освіти, науки, молоді і спорту та ним укладено контракт №43 за яким його було призначено директором ДП «Інфоресурс» на п'ять років з 20.08.2012 року по 20.08.2017 року.

Наказом міністерства освіти, науки, молоді та спорту №138-к від 03ю04.2014 року його звільнено із займаної посади на підставі ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23.12.2015 року скасовано наказ про звільнення та поновлено його на посаді з 08.12.2014 року, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 216 321, 84 грн.

Рішення підлягало негайному виконанню, а відповідач виконав рішення в частині виплати суми 216 321, 84 грн. лише 07.06.2016 року, а тому, з боку відповідача є порушення виплати грошового зобов'язання за період з 23.12.2015 року по 07.06.2016 року, тому на підставі положень статті 625 ЦК України відповідач має сплатити три відсотки річних та інфляційні втрати.

Ураховуючи наведене просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з 23.12.2015 року по 07.06.2016 року в сумі 56 027, 01 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про незастосування до даних правовідносин норм ст. 625 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з&q?, ;явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 20.08.2012 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту і ОСОБА_3 підписано контракт №43 за яким ОСОБА_3 призначається на посаду директора Державного підприємства «Інфоресурс» на строк п'ять років з 20.08.2012 року по 20.08.2017 року. (а.с.7-9)

Наказом Міністерства освіти, науки, молоді і спорту №138-к від 03.04.2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України.

На підставі наказу Міністерства освіти, науки, молоді і спорту №632-к від 08.12.2014 року змінено дату звільнення ОСОБА_3 з 03.04.2014 на 08.12.2014. (а.с.11)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23.12.2015 року поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 8 грудня 2014 року; стягнуто з Державного підприємства «Інфоресурс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 216 321 грн 84 коп. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.(а.с.12-13)

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що рішення суду, яке набрало законної сили 23.12.2015 року виконане відповідачем лише 07.06.2016 року, тому підлягають застосування норми ст.625 ЦК України і просив стягнути з відповідача за період з 23.12.2015 року по 07.06.2016 року інфляційні втрати в розмірі 11 159,97 грн., 3% річних в сумі 2 979,30 грн. та подвійну облікову ставку НБУ, що становить 41 887,74 грн., а всього 56 027,01 грн.

Суд відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Такі висновки суду відповідають застосуванню приписів статті 625 ЦК України та тлумаченню зазначеної норми, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Грошовим зобов'язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України в разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства.

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, зокрема, статтею 116 КЗпП України, яка гарантує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За таких обставин встановлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог ОСОБА_3 про стягнення втрат від інфляції та трьох відсотків річних за невиконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, наказом Міністерства освіти, науки, молоді і спорту №269-к від 02.07.2016 року на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 23.12.2015 року поновлено ОСОБА_3 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року. Також в наказі зазначено про виплату ОСОБА_3 заборгованості за час вимушеного прогулу. (а.с.14)

Листом від 29.12.2015 року Державне підприємство «Інфоресурс» просило позивача надати реквізити рахунку для перерахунку середнього заробітку за один місяць. (а.с.45)

13.01.2016 року на адресу відповідача надійшов лист від позивача із реквізитами для перерахунку коштів.(а.с.47)

15.01.2016 року ОСОБА_3 перераховані кошти в сумі 13 820,56 грн., тобто виконано рішення суду в частині негайного виконання стягнення середнього заробітку за один місяць. (а.с.48-50)

24.05.2016 року ОСОБА_3 подано документ про примусове виконання рішення.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука К.П. від 24.05.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №761/1113/15-ц виданого 23.05.2016 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ДП «Інфоресурс» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 216321,84 грн. (а.с.52-53)

Даною постановою надано боржнику право самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

02.06.2016 року на адресу відповідача надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивача 216 321,84 грн. (а.с.51)

07.06.2016 року відповідачем перераховані кошти в сумі 160 318,52 грн. на виконання рішення суду згідно постанови про відкриття виконавчого провадження. (а.с.54-56)

Зазначені вище обставини підтверджують, що рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виконане відповідачем належним чином, зокрема після отримання 13.01.2016 року реквізитів для перерахунку коштів, 15.01.2016 року ДП «Інфоресурс» виконало рішення суду в частині негайного виконання стягнення середнього заробітку за один місяць. Також після отримання 02.06.2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження, якою надано строк самостійного виконання рішення суду до 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідачем перераховано залишок заборгованості на п'ятий день, 07.06.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції також виходив з того, заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, зокрема, законодавством не передбачено нарахування подвійної облікової ставки НБУ на суму, яка стягнута за рішенням суду як середній заробіток за вимушений прогул, нараховування інфляційних втрат саме на середній заробіток за весь час вимушеного прогулу суперечить положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

З такими висновками суду колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування зазначених висновків суду.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва