Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.,

за участі секретарів Краснової І.В., Бодня Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Десятої київської нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, суд, -

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_4

представники відповідача ОСОБА_3: ОСОБА_3, ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Десятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_1 ОСОБА_6 з 29.08.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу № 1182 від 29.08.1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Серія НОМЕР_3. Під час спільного проживання з чоловіком вони мали заощадження, які тримали на рахунках в банку, але рахунки були відкритті на чоловіка, а отже після його смерті була відкрита спадкова справа. В зв'язку з тим, що у ОСОБА_7 були діти від першого шлюбу, спадкове майно ділилось у відповідності до часток кожного з спадкоємців. 03.03.2015 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Свідоцтво, на думку позивача, було видано з порушенням, а саме її частка в спадковому майні була зменшена на 1/3, що є порушенням її законних прав та предметом позову.

Намагаючись вирішити дане питання мирним шляхом позивач звернулася 21.11.2015 року до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про скасування свідоцтв. Нотаріусом було призначено зустріч всіх спадкоємців на 01.12.2015 року, однак відповідач ОСОБА_3 не з'явилася.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з обставин, що викладені в позовній заяві, обгрунтовуючи свою позицію, що нотаріусом при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом не вірно були визначені частки спадщини та помилка нотаріуса підтверджується листом від 21.11.2015 р. вих.№6225/01-16

В судове засідання представник відповідача Десятої київської державної нотаріальної контори не з'явився. Надали до суду відзив в якому у задоволенні позовних вимог просили відмовити, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача, а саме Десятої київської державної нотаріальної контори.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог заперечили, обгрунтовуючи це тим, що вказаний спір вже вирішувався у судовому порядку та правових підстав для задоволення позову не має.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 843/2014 щодо майна померлого ОСОБА_7, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_1 ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу № 1182 від 29.08.1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Серія НОМЕР_3.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 відповідач ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_7

03.03.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна та ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна. Та зареєстровано в реєстрі за № 1-238.

03.03.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна та ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна. Та зареєстровано в реєстрі за № 1-239.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов'язки, передбачені законом.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням - кожному з них окремо.

Згідно з п.212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

Пунктом 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з роз'яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Як убачається з позовною заяви представник позивача посилається на вимоги ст.60 СК України, мотивуючи це тим, що спадкове майно було придбане під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до вимог ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту . Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Під час судового розгляду позивачем не ставилося питання щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя у зв'язку з чим суд приходить до висновку що позивачем та її представником не вірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 1261, 1301 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 169, 179, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Десятої київської нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено протягом 10 діб з дня проголошення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: Десята київська нотаріальна контора, адреса місцязнаходження: м.Київ, вул. Бажова, буд.13/9;

ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2

Суддя: