Категорія 39 Номер провадження 22ц/4804/176/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Жданової В.С. (суддя-доповідач),

суддів: Азевича В.Б., Краснощокової Н.С.

за участю секретаря судового засідання Кіпрік Х.В.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2018 року у цивільній справі № 234 /15365/17р. (суддя Данелюк О.М.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним. В мотивування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її тітка ОСОБА_5, після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається з частини будинку АДРЕСА_1 з прибудинковими будівлями, земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини, вона дізналася про існування заповіту ОСОБА_5, посвідченого державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори 17.07.2017 року за реєстром №704, на користь ОСОБА_4 На 1/4 частину спадкового будинку вона має право в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 - чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. За дорученням ОСОБА_5 на підставі довіреності від 09.06.2015 року вона оформила на її ім'я спадщину. Свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на свою 1/4 частку спадкового будинку вона не оформляла, оскільки за домовленістю з ОСОБА_7 після смерті останньої до неї повинно перейти право власності на все майно, про що ОСОБА_5 зробила заповіт на її ім'я. Невдовзі за станом здоров'я ОСОБА_5 стала виявляти неадекватну поведінку, висувала претензії щодо неналежного догляду за нею, з'явились фобії. Влітку 2017 року ОСОБА_5 викликала поліцію, необґрунтовано звинуватив її у крадіжці квітів та інших насаджень. Така поведінка свідчила про розумовий розлад ОСОБА_5, тому для збереження спокійного стану, вона обмежила своє спілкування із тіткою, стала рідше її відвідувати та здійснювала допомогу через сусідів. Вже після смерті ОСОБА_5 їй стало відомо, що після заповіту на її користь, тітка зробила ще декілька заповітів, останній з яких був зроблений на користь відповідача незадовго до її смерті. Останній рік ОСОБА_5 страждала на гіпертонічну хворобу, атеросклероз, померла у лікарні у віці 91 рік.

Рішенням Краматорського міського суду від 12 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено:заповіт, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 17.07.2017 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори, визнано недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог матеріального і процесуального закону, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дав неналежну правову оцінку поясненням свідків. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили факт нормальної поведінки та зовнішнього вигляду ОСОБА_5; свідок ОСОБА_13 є родичкою родини позивача, тому зацікавлена у розгляді справи на користь позивача; не враховані пояснення свідка ОСОБА_14, яка підтвердила, що позивач протягом 2 років не спілкувалась з ОСОБА_5, тому останній надавали допомогу соціальні працівники. Висновок судово-психіатричної експертизи є сумнівним, необґрунтованим, суперечить іншим матеріалам справи, що є підставою для проведення повторної судово-психіатричної експертизи.

В судовому засіданні відповідач та її представник - адвокат ОСОБА_15 доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_16 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих, обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 91 рік померла ОСОБА_5, яка 17.07.2017 року на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори зареєстрований № 704, відповідно до якого, все своє майно вона заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_3 є племінницею померлої ОСОБА_5, прийняла спадщину за заповітом на ? частину спадкового будинку після смерті ОСОБА_6 ( чоловіка ОСОБА_5), який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в віці 90 років, але свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримала, маючи намір оформити правовстановлюючий документ на весь будинок після смерті своєї тітки ОСОБА_5

Згідно із висновком посмертної судово-психіатричної експертизи за №37 від 07.05.2018 року, СПЕК при КЛПУ «ОПЛ м. Словянська», ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 на період складання заповіту 17.07.2017 року на користь ОСОБА_4 страждала хронічною психічною хворобою у формі органічного розладу особистості з о вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та бердовими ідеями внаслідок сосудистої патології (гіпертонічна хвороба 3 стадії). За своїм психічним станом здоров'я ОСОБА_5 на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с.102-108).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, в силу ст.225 ЦК України є недійсним.

Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам діючого цивільного законодавства.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину, згідно ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За вимогами ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5, яка 17.07.2017року на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори за №704, яким усе своє майно вона заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

При розгляді спору щодо визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно із висновком посмертної судово-психіатричної експертизи за №37 від 07.05.2018 року, проведеної експертами СПЕК при КЛПУ «Обласної клінічної психіатричної лікарні м. Словянська», ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 на період складання заповіту 17.07.2017 року на користь ОСОБА_4 страждала хронічною психічною хворобою у формі органічного розладу особистості з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та бердовими ідеями внаслідок судинної патології (гіпертонічна хвороба 3 стадії). За своїм психічним станом здоров'я ОСОБА_5 на момент складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.2009 року міститься припис, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів

Висновок експертизи в даній справі є лише одним із доказів і суд першої інстанції надавати належну оцінку всім доказам у сукупності.

Мотивувальна частина рішення містить інформацію щодо пояснень всіх свідків допитаних у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що свідок ОСОБА_13 зацікавлена у розгляді справи на користь позивача через наявність родинних зв'язків не містить будь-якого підґрунтя і є припущенням. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що пояснення свідка ОСОБА_14 викладені неповно, відсутнє посилання на те, що позивач не спілкувалась з померлою два роки. За своїм змістом пояснення свідка ОСОБА_17 не дають підстав для висновку про необґрунтованість судового рішення, оскільки вони не спростовують наявність психічного захворювання у спадкодавця на час складання заповіту.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на думку яких поведінка ОСОБА_5 була нормальною, пояснили, що останнім часом допомогу по господарству ОСОБА_5 надавала ОСОБА_18 Такі пояснення свідків не спростовують висновок суду, що спадкодавець ОСОБА_5 за час життя страждала хронічним психічним захворюванням у формі органічного розладу особистості з вираженим інтелектуально -мнестичним зниженням та бердовими ідеями внаслідок судинної патології.

Пояснення свідка ОСОБА_19, яка вважала поведінку ОСОБА_5 адекватною, не спростовують висновок про те, що на час складання заповіту 17.07.2017 року ОСОБА_5 через психічний стан здоров'я не розуміла значення своїх дій та керувати ними, оскільки свідок останній раз бачила ОСОБА_5 у листопаді 2016 року і їй не відомі обставини та стан здоров'я спадкодавця на час складання заповіту.

Такі обставини як безпричинні виклики поліції, звинувачення близьких та сусідів у крадіжках та намірах її отруїти свідчать про наявність відхилень у поведінці ОСОБА_5

Встановлено, що ОСОБА_5 протягом останній двох років склала п'ять заповітів на користь сторонніх осіб і це підтверджує ту обставину, що через розлад психіки остання була підвернена сторонньому впливу та не могла об'єктивно оцінювати ситуацію.

Допитана в судовому засіданні голова експертної комісії при КЛМУ «Обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_20 експерт-психіатр вищого класу, експертний стаж 32 роки пояснила, що в акті судової - психіатричної експертизи №37 стосовно ОСОБА_5 допущена описка, у вступній та дослідницькій частині висновку вірно вказано дату складання заповіту «17.07.2017 р.», але у п. 22 помилково вказано дату складання заповіту «14.07.2017 р.». Суду надана довідка, що вірною вважати дату «17.07.2017 року». (а.с.119).

Суд першої інстанції дослідивши докази, зібрані у справі та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_5 на момент складання заповіту за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання такого заповіту недійсним на підставі частини першою статті 225 України.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі всебічно, повно і об'єктивно досліджених доказів з огляду на належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємозв'язок у їх сукупності ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне рішення складено 28 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач В.С. Жданова.