УХВАЛА

19 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 205/5260/16

провадження № 61-45306ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та майнової шкоди в загальному розмірі 215 026,43 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду, у результаті якої її чоловік помер внаслідок завданих тяжких тілесних ушкоджень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на поховання її чоловіка ОСОБА_3, загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 січня 2014 року, у розмірі 11 029,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що загалом складає 23 029,00 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 рокута додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року скасовано.

Позов ОСОБА_2до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на поховання її чоловіка ОСОБА_3, загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 січня 2014 року, у розмірі 15 026,43 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн та 60 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що загалом складає 77 026, 43 грн.

02 жовтня 2018 року (відповідно до відмітки на конверті) ОСОБА_1 направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

ОСОБА_2 рішення суду апеляційної інстанції від 29 серпня 2018 року в касаційному порядку не оскаржувала.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є дві майнові вимоги про відшкодування моральної та майнової шкоди в загальному розмірі 215 026,43 грн.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьоїстатті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько