Справа № 196/1362/18
№ провадження 2/196/533/2018
28 листопада 2018 року смт.Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.,
за участю секретаря - Шевченко Т.І.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт.Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" про стягнення заборгованості по заробітній платі та оплати за затримку розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" про стягнення заборгованості по заробітній платі та оплати за затримку розрахунку при звільненні.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що наказом №107-КП від 10 липня 2017 року він був прийнятий на роботу сторожем у Красненський приймальний пункт ТОВ "Полтавамолпрод", наказам №189-КП від 12.12.2017 року він був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України.
При цьому, ТОВ "Полтавамолпрод" систематично ігнорувало його неодноразові прохання виплатити йому заборгованість по зарплаті, надати йому довідку про суму заборгованості та про зарплату за три місяці перед звільненням.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ТОВ "Полтавамолпрод" повторно в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були сповіщені про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Оскільки відповідач був належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує).
Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Нормами ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.
Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ "Полтавамолпрод", що підтверджується копією трудової книжки виданої на ім'я ОСОБА_1 (а.с.5), відповідно до наказу №107-КП від 10 липня 2017 року позивач був прийнятий на роботу сторожем у Красненський приймальний пункт ТОВ "Полтавамолпрод", відповідно до наказу №189-КП від 12.12.2017 року позивач був звільнений за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17.
Приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт нездійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення даного рішення, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 13 грудня 2017 року.
Для проведення розрахунку середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати суд враховує розрахунок наданий позивачем, який відповідачем не спростований. Крім цього, відповідачем на час розгляду даної справи так і не надано суду докази відсутності своєї вини в затримці розрахунку з позивачем.
Враховуючи вказані норми, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, матеріали справи не містять доказів на спростування доводів позивача.
На підставі ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Згідно до п.1. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.141, 258, 259, 263-265, 268, 280-285 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" про стягнення заборгованості по заробітній платі та оплати за затримку розрахунку при звільненні задовольнити повністю.
Копію заочного рішення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуюча: О.М.ГУДИМ