Провадження № 2/582/453/18
Справа № 582/619/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"22" листопада 2018 р.
Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Жмурченка В.Д.,
за участю секретаря Коваль В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в смт. Недригайлів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАМОЛПРОД" про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та судових витрат,
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наступне: з 10 листопада 2016 р. до 07 вересня 2017 р. вона працювала на посаді оброблювача технологічних місткостей тари молочної 3 розряду Віховського приймального пункту Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАМОЛПРОД" відповідно до наказу №56-к від 10.11.2016 р.
Наказом №135-КП від 07 вересня 2017 р. позивачка була звільнена з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.
На момент звільнення (07.09.2017 р.) з ТОВ "ПОЛТАВАМОЛПРОД" і до звернення до суду відповідач не провів із позивачем повний розрахунок.
Відповідач більше чим рік не виплачує їй заробітну плату, тим самим позбавляє її та її родину засобів для існування. Вона змушена відмовляти собі в купівлі тих речей та продуктів харчування, до яких раніше звикла, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, а тому просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн.
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи проводити без її участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача по справі, ТОВ "ПОЛТАВАМОЛПРОД" у судове засідання не з'явився, у відповідності до ч.6 ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить, наявні в матеріалах справи поштові відправлення.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог статті 280 ЦПК України у зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнятий на роботу в ТОВ "ПОЛТАВАМОЛПРОД" на посаду оброблювача технологічних місткостей тари молочної 3 розряду до Віховського приймального пункту, по переводу із ТОВ "ГАДЯЧСИР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАМОЛПРОД" відповідно до наказу №56-к від 10.11.2016 р.
Наказом №135-КП від 07 вересня 2017 р. позивачка була звільнена з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.
На момент звільнення (07.09.2017 р.) з ТОВ "ПОЛТАВАМОЛПРОД" і до звернення до суду відповідач не провів із позивачем повний розрахунок.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ст.2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Ст. 21 Закону України «Про оплату праці» говорить, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України).
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Згідно з ст. 233 КЗпПУкраїни у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст. 83 ЦПК України).
Представник відповідача у судове засідання не зявився, відзив у встановлений судом термін до суду не надав.
Відповідно до ст. 191 ЦПК України у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, вказані у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як вбачається із витягу з табелю облікуробочого часу, позивач у день звільнення 07.09.2017 р. не працював (а.с.34), а тому відповідач повинен був провести повний розрахунок з позивачем не пізніше наступного дня після його звернення з вимогою про такий розрахунок. При цьому доказів такого звернення до відповідача позивачем не надано.
При цьому, враховуючи, що відповідач ТОВ "ПОЛТАВАМОЛПРОД", позову разом з доданими до нього документами не отримував (повернутий на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання), а лише 20 липня 2018 р. отримав заочне рішення суду від 25.06.2018 р. по даній справі, про що зазначено відповідачем в заяві про перегляд заочного рішення від 25.06.2018 р., то суд вважає, що за вказаний період з 20.07.2018 (день отримання відповідачем копії заочного рішення) по 22.11.2018 (день винесення рішення суду) наявна вина відповідача щодо затримки по розрахунку зі сплати заборгованості по заробітній платі позивачу, а тому обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 20.07.2018 по 22.11.2018.
Кількість робочих днів за період з 20.07.2018 по 22.11.2018 становить 88 робочих днів.
Відповідно до Розділів І,ІІ ПОРЯДКУ обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від лютого 1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата у випадку затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно з п.3 розділу ІІІ даного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Відповідно до п.8 Розділу ІУ даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Обчислення середньоденного заробітку ОСОБА_1:
- заробітна плата за липень 2017 р. - 3318 грн. 07 коп., робочих днів -21;
- заробітна плата за серпень 2017 р. 3329 грн. 09 коп., робочих днів 22,
Всього заробітна плата становила 6647,16 грн. : на 43 робочі дні = 154 грн. 59 коп. (середньоденний заробіток).
Кількість робочих днів за період з 20.07.2018 по 22.11.2018 становить 88 робочих днів.
Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі на момент звільнення з роботи, то згідно норм статті 117 КЗпП України позовні вимоги підлягають задоволенню і в частині стягнення заборгованої заробітної плати, і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, а також частково щодо відшкодування завданої моральної шкоди.
Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 у справі № 6-77цс11.
Конституційний Суд України у власному рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу зазначив, що в аспектi конституцiйного звернення положення частини першої статтi 233 Кодексу законiв про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слiд розумiти так. Для звернення працiвника до суду з заявою про вирiшення трудового спору щодо стягнення середнього заробiтку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звiльненнi та про вiдшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримiсячний строк, перебiг якого розпочинається з дня, коли звiльнений працiвник дiзнався або повинен був дiзнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всiх належних при звiльненнi сум, фактично з ним розрахувався.
Відповідно до ст. 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи вимоги статті 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, суд встановив, що через порушення трудових прав позивача, що полягає у невиплаті заробітної плати на момент звільнення з роботи, він без законних на те підстав був позбавлений можливості отримати належну винагороду за працю, внаслідок чого, був поставлений в скрутне матеріальне становище, що, безумовно, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його законних прав призвело до моральних страждань, які дають суду підстави для стягнення з відповідача коштів у відшкодування спричиненої моральної шкоди. З врахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування заподіяної моральної шкоди 500 грн.
Що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача судових витрат, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Норма ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Як вбачається із матеріалів справи позивач при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та судових витрат судовий збір не сплачував так, як відповідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати.
Статтею 15 ЦПК України передбачається, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимоги ч. 1 ч. 5 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правничу допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно керівних роз'яснень, що містяться у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 10 жовтня 2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 1 частини третьої статті 133, статтях 134,135,137 ЦПК.
Витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як слідує з положень ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За приписами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ч. 1 п. 4, ст. 27);
договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі; до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права; зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 ч.ч. 1, 3, 5);
гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ч.ч. 1, 2, 3).
Аналогічні правила щодо надання адвокатом правової допомоги на підставі договору та щодо гонорару встановлені й статтями 14, 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з'їздом адвокатів України 09.06.2017, а статтею 29 цих Правил передбачено право адвоката стягувати з клієнта, окрім гонорару, також і коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, види і порядок сплати яких визначаються договором.
Договір про надання правової допомоги із урахуванням загальних положень про договори і правил про послуги є відплатним (передбачає оплатність надання послуг) і в такому разі ціна (оплата, порядок її здійснення) є істотними умовами договору (ст.ст. 6,11,202,509, ст.626 ч.ч. 1,5, ст.627 ч. 1, ст. 628 ч. 1, ст. 632, ст. 638 ч. 1, ст. 901 ч. 1, ст. 903 ч. 1 ЦК України).
Відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги пов'язується із належним їх визначенням, наявністю розрахунку витрат щодо обсягу, видів наданих послуг. Якщо мають місце додаткові (супутні) витрати, такі теж повинні підтверджуватися розрахунком. Фактична оплата гонорару, інших витрат підтверджується належними і допустимими документальними доказами. Належним і допустимим доказом щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобов'язань є зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі (ст.ст. 545,1087 ЦК України, ст. 1 п. 1.24., ст.ст. 4,16,17,20,22,24,30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.1абз. 3,5,11, ст.ст.3,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 64 і ст. 95 відповідних редакцій ЦПК України, інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у т.ч., оформлення і видача клієнту розрахункових документів, необхідних для оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обов'язком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Як вбачається із матеріалів справи позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення судових витрат на користь позивача задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ "ПОЛТАВАМОЛПРОД" на користь держави, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн., оскільки позивач, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від його сплати при зверненні до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 55 Конституції України, та ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАМОЛПРОД" про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення судових витрат задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд.

Повне рішення складено 27 листопада 2018 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко