Провадження № 2/522/1655/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

08 листопада 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у особі регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_2 інфраструктури України, державного підприємства «Одеська залізниця», за участю третьої особи відокремленого структурного підрозділу ДП «Одеська залізниця» Білгород-Дністровської дистанції колії № 4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої в наслідок дорожньої транспортної пригоди.

Позов обґрунтований тим, що 2 січня 2015 року о 06.59 год. при проїзді залізничного переїзду км 34 перегін «Аккаржа-Барабой», що перетинає автомобільну дорогу С/61807 «Барабой-Дальник - Грибівка», позивач потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить йому на праві власності. Перетинаючи зазначений залізничний переїзд, належний позивачу автомобіль застряв в снігу, так як працівниками ДП «Одеської залізниці», далі відповідач не було виконано свої прямі службові обовязки, знехтуване правилами безпеки, а саме не розчищено сніг.

Позивач вказує, що були прийняті всі заходи щодо сповіщення машиніста електровозу 2ЕЛ5-009 про небезпеку руху на переїзді шляхом направлення у бік руху потягу особи, яка махала піднятими уверх руками, однак зіткнення уникнути не вдалось.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1 отримав значні механічні ушкодження, що унеможливлює подальше його використання. З висновку, затвердженого Начільником ВДАІ з обслуговування Овідіопольського району УДАІ ГУМВС України в Одеській області - майора міліції ОСОБА_3 від 08.01.2015 року вбачається, що в діях позивача відсутні ознаки адміністративних правопорушень визначених ст. 121 КУпАП та ст. 124 КУпАП. Тому, позивач вважає, що зазначені дії працівників відповідача свідчать про неналежне виконання службових обовязків, за наслідком чого завдана матеріальна шкода знищенням автомобіля та моральна шкода, у вигляді втрати душевного спокою та відновлення психоемоційного стану. Просить стягнути з винної особи 1176000 гривень завданої матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 12.08.2015 року було відкрито провадження по справі.

Ухвалою від 24.05.2016 року було замінено відповідача ОСОБА_4 підприємство «Одеська Залізниця» на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця», куди при реорганізації шляхом злиття увійшло вказане ДП «Одеська Залізниця», а також виключено Бідгород-Дністровську Дистанцію колії №4 з кола учасників.

Ухвалою від 10.10.2016 року було замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 Інфраструктури України на відповідача ОСОБА_5 Міністрів України.

13.12.2016 року ухвалою суду у задоволенні заяв ОСОБА_1 про відвід судді відмовлено.

24.03.2017 року від позивача надійшла уточнена позовна заява без зміни предмету та обставин, в який позивач виключив із складу відповідача ОСОБА_5 Міністрів України, та зазначив відповідачем тільки Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця».

17.05.2017 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинене.

21.02.2018 року до суду надійшов висновок судової авто товарознавчої експертизи № 17-2717 від 14.02.2018 року.

На підставі наказу керівника апарату суду ОСОБА_6 від 21.02.2017 року № 868/18, про передачу нерозглянутих справ, автоматичним перерозподілом вказана цивільна справа передана судді Науменко А.В. для розгляду по суді. Ухвалою від 26.02.218 року справа прийнята та відновлене провадження головуючим по справі суддею Науменко А.В.

Представник позивача у судове засідання зявилася наполягала на задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві. Наполягала, що подія ДТП трапилася за наслідком недбалого виконання працівниками відповідача обовязку по розчищенню переїзду від снігу у складних погодних умовах, або можливим його закриттям для проїзду автотранспортом. Вказала, що наявність снігового заносу на переїзді, де застряв автомобіль підтверджена фотокартками з місця подій, показаннями свідків та зібраними матеріалами у справі. Заявила, що позивач погоджується з можливістю задоволення судом позову по стягненню завданої матеріальної шкоді в межах суми, встановленої висновком судової експертизи по справі.

Представник відповідача в задоволенні позову заперечувала. Вказала, що працівниками поліції не було встановлено винної особи по обставинам вказаного ДТП. Також, послалася на наявні у матеріалах справи документальні підтвердження наявності у день ДТП складних погодних умов.

Розглянувши матеріали справи як окремо так і у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, а також показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, встановив наступне.

Згідно довідки № 1477 виданою позивачу 02.01.2015 року інспектором ДПС ОДАІ Овідіопольського району Пасколовим Д.І. встановлене, що 02 січня 2015 року о 07.00 при проїзді залізничного переїзду км 34 перегін «Аккарджа-Барабой», що перетинає автомобільну дорогу С/61807 «Барабой -Дальник-Грибівка» ОСОБА_1 потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, керуючи автомобілем НОМЕР_2, що належить йому на праві приватної власності ( а.с. 10).

Листом від 29.05.2015 року ( а.с 15) на адвокатський запит представника позивача, ДП «Одеська залізниця» повідомила:

1)власником залізничного переїзду без чергового працівника 34км пк 10 перегону Аккаржа-Барабой є ОСОБА_4 в особі ОСОБА_2 інфраструктури України, а уповноваженим органом по управлінню майном є ОСОБА_4 підприємство "Одеська залізниця", переїзд знаходиться на балансі структурного підрозділу Білгород-Дністровської дистанції колії;

2)паспорт на залізничний переїзд не передбачено;

3)залізничний переїзд 34км пк 10 перегону Аккаржа-Барабой четвертої категорії без чергового працівника, обладнаний автоматичною світлофорною сигналізацією;

4)по дорожньо-транспортній пригоді, скоєній 02 січня 2015року регульованому переїзді без чергового працівника 34км пк 10 перегону Аккаржа- Барабой за участю автомобіля НОМЕР_3 та вантажного поїзда №3055 (локомотив 23Л5 009) в Білгород-Дністровській дистанції колії та в Котовському локомотивному депо проводилося службове розслідування, копії матеріалів на 24 аркушах додані.

5)відповідно до вимог п.2.1 Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів (затвердженої наказом ОСОБА_2 транспорту та звязку України від 26.01.2007 №54) залізничний переїзд 34км пк 10 перегону Аккаржа-Барабой належить до четвертої категорії;

6)власником електровозу 23Л5 009 є ОСОБА_4 підприємство "Одеська залізниця";

7)після скоєного ДТП на місці було складено Вимога від 02.01.2015 №01 ВДАІ Овідіопольського району УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Згідно наданих до матеріалів справи Матеріалів службового розслідування випадку ДТП ( а.с. 16-41) вбачається, що Актом обстеження дорожніх умов на ділянці, який складений комісійне за участю інспектора ДАІ ОСОБА_10 безпосередньо після ДТП, встановлене, що до недоліків в утриманні дороги - слід провести посипання та очищення переїзду, за наслідком чого складена вимога № 51 від 02.101.2015 року.

У протоколі оперативної наради при начальнику Білгород-Дністровської дистанції колії № ПЧ-4-05/03 від 09.01.2015 року зазначене, що при службовому розслідуванні виявлене, що водій ОСОБА_11 ймовірно проїхав на забороняючий сигнал світлофору, виїхав на переїзд та зупинився (заглох) після чого не міг зїхати з переїзду. Крім водія в автомобілі знаходився пасажир. Машиніст рухаючись по ділянці побачив людину, яка йшла на зустріч поїзду, після чого він побачив переїзд, зайнятий автомобілем, та застосував екстрене гальмування. При огляді переїзду по напрямку руху встановлене відсутність відповідні дорожні знаки. При огляді стану автомобіля встановлене, що на задній осі різні протектори шин. Перед ДТП усі дні з 29.12. по 01.01.2015 р. переїзд та жолоба на переїзді прочищалися та проїжджа частина переїзду посипалася, але у звязку з тим що йшов невеликий сніг, проїжджа частина була вкрита тонким шаром снігу. Згідно з протоколом № ПЧ-4-05/03 оперативної наради при начальнику Білгород - Дністровської дистанції колії від 09.01.2015 року, 30 грудня 2014 року начальник дистанції колії ОСОБА_12 дав завдання шляховим майстрам на очищення залізничного переїзду без чергового працівника 34 км. ПК 10 перегону Аккаржа - Барадой, однак майстер ОСОБА_13 дану роботу не виконав, а тільки почистив жолоба і посипав піском проїзджу частину переїзду, чим не виконав наказ від 25.12.2014 р. № ПЧ-4-01/01 «Про забезпечення безпеки руху на залізничних переїздах». За наслідком наради вирішено, щоб усі шляхові майстри під час випадіння снігу організували роботи по очищенню переїздів до покриття автомобільної дороги та забезпечували постійне очищення жолобів.

Таким чином, за наслідком ДТП, оперативною нарадою все ж було встановлене необхідність очищення переїздів до покриття автодороги ( до асфальту), а не часткове очищення з посипанням.

Показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що слідували з позивачем в автомобілі підтверджене, що автомобіль під керуванням позивача дійсно застряв на переїзді, таким чином що передні колеса передньопривідного автомобіля забуксували у сніжному заносі валу за колією, а задні в такому ж сніжному валу перед колією. Чим більше позивач намагався витягнути машину, штовхав та за допомогою свідків розкачував її вперед назад, тим більш колеса углиблялися у сніжні вали. Свідки підтвердили, що с початку вони намагалися товкати машину, але колеса буксували, а коли загорівся червоний сигнал світлофору, свідок ОСОБА_8 пішов на зустріч електровозу та махав руками, але той не встиг зупинитися.

Оглянувши наявні фотокартки які наявні у матеріалах службового розслідування та кольорові фотокартки, які надані представником позивача, суд встановлює, що місце де забуксували передні та задні колеса автомобіля чітко вбачаються на сніжних валах, а також суд встановлює, що на переїзді дійсно наявна глибина снігу, за наслідком чого, автомобіль застряв. Таким чином, суд визнає, що переїзд не був належним чином розчищений до асфальту.

Також суд вказує, що ОСОБА_1 були прийняті можливі заходи щодо сповіщення машиніста електровозу 2ЕЛ5-009 про небезпеку руху на переїзді шляхом направлення у бік руху потягу особи свідка, який махав піднятими уверх руками, однак зіткнення уникнути не вдалось.

Зазначені обставини також підтвердив свідок інспектор поліції ОСОБА_7І, який був викликаний на місце ДТП та підтвердив, що дійсно у машині з позивачем знаходилося два свідка. При огляді місця події вбачалось, що переїзд не був почищений та у звязку з чим були видні місця де у глибокому сніговому валі забуксували обидва передніх ведучих колеса автомобіля позивача, які углибилися під час намагання виїхати. А також в такому же сніжному валу з іншої сторони колії застряли задні колеса, які при намаганні витаскати автомобіль рухом вперед назад також стали поглибляться у сніг.

Згідно висновку, затвердженого Начальником ВДАІ з обслуговування Овідіопольського району УДАІ УМВС в Одеській області - майора міліції ОСОБА_3 від 08.01.2015т р. вбачається, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративних правопорушень визначених ст. 121 КУпАП та ст. 124

З окремого доручення № 01/02-12/180/12 від 26.12.2014 року за підписом Начальника Головного управління ДСНС України в Одеській області полковника служби цивільного захисту ОСОБА_14, вбачається, що значне ускладнення погодних умов прийшлося з 29 грудня по 30 грудня 2014 року та 29 грудня 2014 року визнано стихійним лихом регіонального значення. Зазначеним документом місцевим органам влади та структурам центральних органів влади на місцях доручено забезпечити своєчасного залучення сил і засобів служб цивільного захисту для протидії можливим ускладненням і негативним наслідкам у населених пунктах, на автодорогах, інженерних та інших спорудах, а також покладено особисту відповідальність керівників за дії підпорядкує виконання заходів з протидії ускладнення погодних умов.

Згідно Довідки про погоду Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів № 30/04-04 від 12.01.2015 р., в с. Барабой Овідіопольського району спостерігалась наступна кількість опадів:

29.12.2014р. - сильний сніг, 26,0 мм;

30.12.2014р. - 0,6 мм;

31.12.2014р. - без опадів;

01.01.2015р. - без опадів;

02.01.2015р. - невелика кількість снігу, димка.

2.1.2015 року Управлінням Державтоінспекції МВС України в Одеській області, було направлено вимогу до начальника ПЧ -4 про очищення переїзду 34 км «Аккаржа- Барабой» та листом від 03.12.2015 року повідомлено про очищено переїзд від снігу та посипання проти ковзаним матеріалом. ( а.с. 58-59)

Відповідно до п. 3.1.19 ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху», повне снігоочищення на автомобільних дорогах загального користування здійснюється після закінчення снігопаду або завірюхи, крім віднесених до категорії стихійних лих, і не повинно перевищувати 8 год. А також відповідно до п. 3.1.20 формування снігових валів не допускається: на автомобільних дорогах: - на перехрещеннях усіх доріг в одному рівні і на залізничних переїздах в зоні трикутника видимості.

Відповідно до вимог п. 2.2. Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів, затвердженої Наказом ОСОБА_2 транспорту та звязку України від 26.01.2007 р. № 54, порядок обслуговування та утримання переїздів на перехрещених залізничних коліях з автомобільними дорогами загального користування встановлюється власником залізничної колії та за його рахунок.

Суд вказує, що у судовому засіданні на запит суду представник позивача не змогла відповісти на запитання та в подальшому підтвердити коли в який час в той день 02.01.2015 року до події ДТП, чи в який час чи часи на передодні 01.01.2015 року здійснювалося зачищення переїзду. Інформація зазначена в Протоколі оперативної наради про проведення очистки зазначеного переїзду починаючи з 29.12.2014 року не підтверджена жодним доказом.

Внаслідок зазначеної пригоди автомобіль НОМЕР_4 отримав значні механічні ушкодження, що робить неможливим подальше використання. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 17-2717 від 14.02.2018 року, відновлення пошкодженого автомобіля є економічно не доцільним, та вартість завданого позивачу матеріального збитку (майнової шкоди) складає 84715,00 грн.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з п. 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»: визначив, що «Джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, здійснення якої створює підвищену ймовірність завдання шкоди через неможливість повного контролю за нею людиною, а також діяльність по використанню, транспортуванню, збереженню предметів, речовин та інших об?єктів виробничого, господарського або іншого призначення, які мають такі ж самі властивості» (п.4).

Тобто найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є: а) неможливість повного контролю зі сторони людини; б) наявність шкідливих властивостей; в) велика ймовірність завдання шкоди.

На підставі викладеного суд визнає, що за наслідком не здійснення працівниками відповідача обовязкових дій по розчищенню залізничного переїзду, який відноситься до «іншого обєкту» - джерелу підвищеної небезпеки, де по коліям слідує також джерело підвищеної небезпеки залізничні потяги (електровози), сталося зіткнення електровоза з автомобілем, належним позивачу, за наслідком чого останньому завдана матеріальна шкода в розмірі 84715,00 грн. Вимоги позивача по стягненню з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1176000 гривень, позивачем не обґрунтовані та належним чином не доведені.

Крім того, ОСОБА_1 через пошкодження автомобіля був позбавлений можливості його використовувати і протягом тривалого часу заробляти собі на життя. З січня 2015 року він змушений витрачати час і зусилля для відновлення свого попереднього психоемоційного стану, звертатися за допомогою до юристів, за наслідком чого останній втратив душевний спокій.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювана, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Враховуючі обставини справи, суд визнає, що позивачу дійсно завдана моральна шкода, справедливим розміром якої буде 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 200, 206, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у особі регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680) у особі регіональної філії «Одеська залізниця» (, адреса: вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012) на користь ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_5, НОМЕР_6, виданий Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 26.03.1996 року) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 84715,00 (вісімдесят чотири тисячі сімсот пятнадцять) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680) у особі регіональної філії «Одеська залізниця» (, адреса: вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012) на користь ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_5, НОМЕР_6, виданий Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 26.03.1996 року) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (пять тисяч) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680) у особі регіональної філії «Одеська залізниця» (, адреса: вул. Пантелеймонівська, 19, м. Одеса, 65012) на користь ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_5, НОМЕР_6, виданий Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 26.03.1996 року) судові витрати у розмірі 897 (вісімсот девяносто сім) гривень 15 (пятнадцять) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 19 листопада 2018 року.

Суддя А.В. Науменко

08.11.18