Справа №359/1089/18
Провадження №2-с/359/13/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю стягувача ОСОБА_1,

за участю боржника ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини,

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою та обґрунтовує її тим, що судовим наказом судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 березня 2018 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 9 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Водночас, ОСОБА_2 не ухиляється від участі в утриманні дитини. Ця обставина свідчить про відсутність підстав для примусового стягнення з нього аліментів. Тому ОСОБА_2 просить скасувати судовий наказ судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 березня 2018 року.

В ході розгляду заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали спільну письмову заяву про затвердження укладеної між ними мирової угоди.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з п.1 ч.5 цього ж Кодексу суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Як вбачається з п.2 та п.3 заяви про затвердження мирової угоди, ОСОБА_2 сплачував ОСОБА_1 грошові кошти на утримання дитини починаючи з 1 січня 2018 року та оплатив путівку на відпочинок сина ОСОБА_3 У звязку з цим у нього відсутня заборгованість за аліментами.

Водночас, оскаржуваним судовим наказом з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утри-мання дитини лише з 9 лютого 2018 року, а не з 1 січня 2018 року. Цим судовим рішенням взагалі не стягувались додаткові витрати, повязані з відпочинком ОСОБА_3, а також заборгованість за аліментами на його утримання.

Аналіз цих обставин свідчить про те, що мировою угодою врегульовані питання, які взагалі не були предметом розгляду в наказному провадженні. Крім того, визначення мінімальної межі аліментів в розмірі прожиткового мінімуму, а не 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суперечить СК України.

З огляду на це суд вважає, що підстави для затвердження мирової угоди відсутні, та продовжує розгляд заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Керуючись п.1 ч.1 ст.258, ч.5 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні спільної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди відмовити.

Продовжити розгляд заяви ОСОБА_2 про перегляд за ново-виявленими обставинами судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Ухвала суду є остаточною та не підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_4