Постанова

Іменем України

27 листопада 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/422/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва

в складі судді Кушнір С.І.

від 21 травня 2018 року

про затвердження мирової угоди

у справі №760/5144/18 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що нерухоме та рухоме майно, що є предметом спору придбано під час перебування сторін у шлюбі, а тому відповідності до ст. 60 СК України є спільним майном подружжя і підлягає поділу у рівних частках між подружжям.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про поділ сумісного майна подружжя.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за Крумис В.М. право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 127,1 кв.м.; легковий автомобіль марки «BMW X5 3.0 D», державний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на машиномісце АДРЕСА_2 загальною площею 16,3 кв.м.; легковий автомобіль марки «BMW 740 D», державний номер НОМЕР_2, 2016 року випуску.

Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1, як особа, яка не приймала участі у справі, вважаючи, що вказаною ухвалою суду порушено його законні права та інтереси, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що суд дійшов помилкового висновку, що укладення та затвердження мирової угоди не порушує прав та законних інтересів третіх осіб.

Зазначав, що позивачка та відповідач в установленому законом порядку є фізичними особами-підприємцями (далі - ФОП) та протягом вересня-листопада 2016 року між ним та подружжям ОСОБА_4 укладено декілька договорів по виконанню робіт у квартирі. Внаслідок не виконання, неналежного та неякісного виконання ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за договорами, він змушений був звернутися до суду з відповідними позовами. Зокрема, у справі № 757/75106/17-ц Печерського районного суду м. Києва ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 040 746,54 грн. В інших справах рішення не ухвалено.

Вважав, що постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди, суд неповно з'ясував обставини справи та вирішив питання про права третьої особи, оскільки поділ майна подружжя не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а спрямований виключно з метою приховання майна від звернення стягнення на нього в порядку виконавчого провадження.

Вказував, що про наявність оскаржуваної ухвали стало відомо є Єдиного державного реєстру судових рішень.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивачка в судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. Пояснила суду апеляційної інстанції, що з позовом про поділ майна подружжя вона звернулася до суду під розгляду судом спору між ОСОБА_1 та нею і її чоловіком ОСОБА_4

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в лютому 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

21 травня 2018 року позивач та відповідач звернулися до суду першої інстанції із спільною заявою про затвердження мирової угоди, до якої долучили підписану ними мирову угоду (а.с. 66-67).

Порядок вирішення питання у разі укладення сторонами мирової угод врегульовано ст. 207 ЦПК України, відповідно до частини 4 якої укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою закриває провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи з обґрунтувань позовних вимог та положень ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був встановити обставини щодо належності на праві власності подружжю майна, яке вони бажають поділити, а також з'ясувати чи не перебуває спірне майно під забороною відчуження, чи не мають треті особи права власності на дане майно. Тобто з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди закону і чи не порушують права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що укладена між сторонами мирова угода стосується лише прав та обов'язків сторін та предмета позову, не суперечить закону та не порушує права і законні інтереси інших осіб.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1, як особа, яка не приймала участі у розгляді справи, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, що суд в оскаржуваній ухвалі вирішив питання про його права та охоронювані законом інтереси, посилався та те, що між ним та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 існують спори щодо стягнення коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначив, що під час збору доказів для підготовки заяви про забезпечення позову та позову про стягнення з ОСОБА_3 збитків, завданих внаслідок виконання робіт за проектом «Розумний будинок», який не відповідає вимогам законодавства, йому 14.06.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо про наявність оскаржуваної ухвали.

У справі № 757/75106/17-ц за позовом до ФОП ОСОБА_4 про розірвання договору від 07.10.2016 та стягнення коштів у сумі 3 061 204,77 грн. Печерським районним судом м. Києва 20.06.2018 ухвалено рішення, яким стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 040 746,54 грн. та пеню у розмірі 30 993,60 грн.

У справі № 757/75099/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору від 19.09.2016 та стягнення коштів у сумі 745 271,00 грн. та у справі № 757/75113/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 про розірвання договору від 07.11.2016 та стягнення коштів у сумі 1 019 148,00 грн. рішення не ухвалені.

ОСОБА_1 посилався на те, що йому стало відомо про те, що після подання позову до ОСОБА_4 про стягнення коштів на загальну суму 3 061 204,77 грн. за обладнання, ОСОБА_3 в свою чергу ініціювала процедуру розірвання шлюбу з ОСОБА_3 та поділ спільного майна подружжя. При цьому, в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу вказала на те, що спір щодо майна відсутній, однак в цей же день подала позовну заяву про поділ майна подружжя.

Позови ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя подано 22.02.2018, тоді як провадження у справі № 757/75106/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення 3 061 204,77 грн. відкрито судом 20.12.2017.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що майно сторін набуте останніми після укладення договорів від 19.09.2016, 07.10.2016, 07.11.2016 та за рахунок сум попередньої оплати за цими договорами.

Вважав, що процедура поділу спільного майна подружжя направлені на ухилення від виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2018; ініціювання спору про поділ майна між сторонами не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, а здійснено з метою приховання майна від звернення стягнення на нього в порядку виконавчого провадження.

Також, зазначив. Що судом не з'ясовано обставини щодо існування спору між ОСОБА_4 та банком щодо стягнення коштів за кредитним договором.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що умови мирової угоди не порушують права та законні інтереси інших осіб, зокрема ОСОБА_1

Вирішуючи спір та постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказаних обставин та наведених положень закону не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

При цьому, судом не враховано положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, якою передбачено, що якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За вказаних обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та закриття провадження перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,-

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

А.М. Стрижеус