Справа №402/427/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді-Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання -Кашнікова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Благовіщенське, Кіровоградської області цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області, з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, як фізична особа підприємець, не перебуваючи у будь-яких договірних відносинах з ОСОБА_2, протягом 2016- 2018 років помилково сплачувала грошові кошти на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 ОСОБА_2 в АТ " Ощадбанк ", МФО 323475 на загальну суму 16 100, 00 грн., згідно платіжних доручень що додані до позовної заяви.

Зазначені кошти підлягали перерахуванню за навчання на банківський рахунок доньки позивача-ОСОБА_10, яка є студентом 5 курсу, стоматологічного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, проте були помилково перераховані на рахунок відповідача ОСОБА_2

Так, як майно ОСОБА_1 у вигляді грошових коштів на загальну суму 16100,00 гривень є майном, що було набуте ОСОБА_2 без достатньої правової підстави , 02.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою вимогою №2 до ОСОБА_2 щодо повернення помилково отриманих відповідачем грошових коштів на загальну суму 16100,00 гривень, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позивача у семиденний строк від дня отримання вимоги. Згідно рекомендованого повідомлення ПАТ " Укрпошта ", письмова вимога ОСОБА_1 від 02.04.2018 року за №2, була вручена ОСОБА_2 05.04.2018 року. Оскільки, відповідач добровільно не провела розрахунок з позивачем в семиденний строк згідно зазначеної вимоги, ОСОБА_1 вимушена була звернутись з позовом до суду про повернення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів.

В судовому засідання позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в ході судового засідання заперечили щодо позововних вимог та просили суд відмовити у задоволені позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що у відповідності до копій платіжних доручень (а.с.9-21), у період з 14.11.2016 року по 12.02.2018 року ФОП ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 було перераховано 16100 грн., по 1000 грн. 14.11.2016, 07.12.2016, 09.01.2017, 06.02.2017, 03.03.2017, 10.04.2017, 10.05.2017, 03.07.2017, 11.07.2017, 10.08.2017, 11.09.2017 року та по 1020 грн. 10.10.2017, 13.11.2017, 12.12.2017, 15.01.2018, 12.02.2018 року.

02.04.2018 року позивачем було направлено відповідачеві претензію з вимогою повернення безпідставно набутого майна (а.с.7).

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобов'язання у зв'язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності сукупності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Дослідивши доводи позову, а також додані до нього докази, доводи відзиву на позов та додані до нього докази, суд встановив, що допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_6 являється батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір"ю являється відповідачка ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.98).

Між ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_2 виникли зобов"язальні правовідносини з приводу утримання малолітньої дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 являється чоловіком позивачки ОСОБА_1.

З матеріалів справи (а.с.31-34 копія позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_2, яка підписана ОСОБА_6.), вбачається, що ОСОБА_6 постійно надавав ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дитини-ОСОБА_7, допомога на утримання дитини сплачувалась ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років, як ОСОБА_6 так і через підприємницький рахунок його дружини ОСОБА_1, а тому до тверджень заявлених ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що він взагалі не надавав ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини суд відноситься критично.

Також суд відноситься критично до пояснення ОСОБА_6, які останній надіслав до канцелярії суду ( а.с.66-69) в частині того, що зазначене ним в позовній заяві речення про те, що допомога на утримання дитини сплачувалась через підприємницький рахунок його дружини ОСОБА_1 є помилковим.

Крім того, позивачка в ході судового засідання пояснила, що раніше вона спільно із ОСОБА_6 через термінал перераховували кошти відповідачці ОСОБА_2 на утримання дитини.

Крім того, позивачка в основу позовних вимог ставить твердження про те, що вищезазначені кошти підлягали перерахуванню на банківський рахунок її дочки ОСОБА_10 за навчання, однак у копіях платіжних доручень в графі "призначення платежу" зазначено "для зарахування на р/р 2707 ОСОБА_2, ІДН НОМЕР_3, за навчання, без ПДВ", а не зазначено за навчання ОСОБА_10.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, грошові кошти в розмірі 16100 грн. набуті відповідачем як кошти на утримання спільної із ОСОБА_6 дитини.

Перерахування здійснені за добровільної згоди позивача, яка являється дружиною ОСОБА_6 який має певні зобов"язання щодо утримання неповнолітньої дитини та не підлягають поверненню як такі, що безпідставно набуті.

Крім того, суд вважає, що позивач мала реальну можливість не здійснювати та припинити дані перерахування які відбувалися майже щомісячно у період із 14.11.2016 року по 12.02.2018 року.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Керуючись 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Ульяновський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: фізична-особа підприємць ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 25014 АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія НОМЕР_4, ідентифікаційний код.НОМЕР_5, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складений 30 листопада 2018 року.

Суддя: Л. Ю. Ясінський