Справа № 189/826/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.11.2018 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 25.06.2018 року

представника третьої особи Степаненко В.М. на підставі довіреності від 29.11.2018 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Покровська РДА Покровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних вимог вона заслалася на те, що з 27.09.2008 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області у справі №189/617/15-ц від 12.11.2015 року шлюб між ними розірвано. Таким чином, з 2015 року відповідач ОСОБА_4 не проживає із сім'єю, не займається виховання неповнолітньої дитини. Відповідач усунувся навіть від спілкування з дитиною телефоном. Про існування свого батька неповнолітня дитина знає лише із слів матері. Будь-які моральні зв'язки, що притаманні рідному батьку та дитині - відсутні. Фактично для дитини її біологічний батько ОСОБА_4 являється чужою сторонньою особою. За таких умов, а саме ухилення ОСОБА_4 від виховання своєї неповнолітньої дитини, вона змушена звернутися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав обставини викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.

Представник третьої особи Степаненко В.М. в судовому засіданні позов повністю підтримала, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, так як відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона давно спілкується з сім'єю позивачки ОСОБА_3 та раніше була їх сусідкою. ОСОБА_4 з 2015 року не проживає з сім'єю, поїхав і де на даний час він перебуває невідомо. З дитиною взагалі не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є хрещеною мамою ОСОБА_5 Вона знала чоловіка позивачки, дитиною він ніколи не цікавився, матеріально не допомагає, останній раз приходив до Лізи, коли їй було півтора роки.

Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивачки.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 являються батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1, виданого 23.03.2012 року відділом ДРАЦС Покровського РУЮ у Дніпропетровській області (а.с.7).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_3 від 18.05.2018 року встановлено, що ОСОБА_4 чоловік ОСОБА_3 проживав за даною адресою без реєстрації з 2012 року по 2014 рік. З 2014 року ОСОБА_4 не проживає за даною адресою та не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_5, матеріально не підтримує. Місце проживання або перебування його невідоме. (а.с.10).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Згідно висновку Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_5, орган опіки та піклування Покровської райдержадміністрації дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.47-48).

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Позбавлення батьківських права є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне викання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 вищезазначеної постанови ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, ухилення від виконання батьківського обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав.

Рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06): що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення його батьківських прав.

На підставі висловленого, керуючись ст.ст.164,181,180 Сімейного Кодексу України, ст.ст.141,264,265,280,281 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Покровська РДА Покровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане 23.03.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Пустовар