Провадження № 4-с/522/201/18
УХВАЛА

03 грудня 2018 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання скарги, поданого за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», у якій скаржник просить поновити йому строк для звернення до суду зі скаргою про визнання протиправними дій приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження №57102125 з виконання виконавчого листа №1522/18785/12, виданого 10.07.2013 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Свяченою Ю.Б. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору на загальну суму 112 412,54 грн. та судового збору у розмірі 1 124,12 грн. та скасування вказаної постанови; визнати протиправними дії приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження №57102125 з виконання виконавчого листа №1522/18785/12, виданого 10.07.2013 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Свяченою Ю.Б. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору на загальну суму 112 412,54 грн. та судового збору у розмірі 1 124,12 грн.; скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2018 року, якою було відкрито виконавче провадження №57102125 з виконання виконавчого листа№1522/18785/12, виданого 10.07.2013 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Свяченою Ю.Б. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору на загальну суму 112 412,54 грн. та судового збору у розмірі 1124,12 грн.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 19.11.2018 року було залишено без руху на підставі того, що суд був позбавлений можливості встановити коли заявник дізнався про порушення його прав, що перешкоджало вирішенню питання про подання цієї скарги вчасно.

29.11.2018 року на виконання ухвали суду від 19.11.2018 року скаржником було надано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця ОСОБА_2

В обґрунтування наданої скарги ОСОБА_1 посилається на те, що 05.12.2012 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 112 412,54 грн. та судового збору у розмірі 1 124,12 грн. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2013 року вказане рішення суду було залишено без змін. Скаржник вказує, що виконавчий лист був виданий судом 10.07.2013 року, на якому зазначений строк його дії - один календарний рік, жодних зазначень щодо поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання, в порядку, що регламентований ст. 433 ЦПК України, даний документ не містить. Скаржник вважає, що стягувач, у порушення процесуального строку, що регламентований чинним законодавством, предявив даний виконавчий лист до стягнення лише у 2018 року, тобто через пять років після його отримання. На думку скаржника ОСОБА_1, стягувач ПАТ «Дельта Банк» предявив зазначений виконавчий лист до виконання приватному виконавцю тоді, коли строк його дії закінчився.

В свою чергу, як вказує скаржник, приватний виконавець ОСОБА_2, у порушення вимог чинного законодавства, прийняв прострочений виконавчий лист та неправомірно відкрив виконавче провадження по ньому, про що виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №57102125 від 29.08.2018 року, чого не мав права робити.

Скаржник зазначає, що про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець ОСОБА_2 його належним чином не повідомив, копію постанови він отримав поштовим звязком лише 27.09.2018 року. Разом з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 отримав копію виконавчого листа з відмітками про його повернення 30.12.2014 року та 02.09.2016 року на підставі п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, як зазначає скаржник, жодних постанов про відкриття виконавчих проваджень або про повернення виконавчого листа він не отримував.

Відповідно до ст.ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи . Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів скарги вбачається, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2012 року набрало законної сили 11.06.2013 року, виконавчий лист було видано 10.07.2013 року, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2 29.08.2018 року.

Зі скаргою на дії приватного виконавця ОСОБА_1 звернувся до суду 12.11.2018 року, тобто після спливу встановленого ст. 449 ЦПК України строку на подання такої скарги.

У наданій скарзі ОСОБА_1 зазначає, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо 27.09.2018 року, тобто останнім днем звернення до суду зі скаргою є 08.10.2018 року.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що скаржник відправив скаргу на адресу суду курєрською доставкою FedEx 12.11.2018 року, що підтверджується оригіналом квитанції зі штрих-кодом 500603.

При цьому, суд не бере до уваги у якості достовірного доказу копію квитанції про відправку скарги на адресу суду курєрською доставкою FedEx зі штрих-кодом 500603, долучену скаржником до клопотання про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням дати її відправки 08.10.2018 року, оскільки на момент подання вказаного клопотання, що не враховано скаржником, в матеріалах справи вже знаходився оригінал вище вказаної квитанції із зазначенням дати її відправки 12.11.2018 року.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» строки звернення із скаргою до суду є процесуальними строками і вони можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх зясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути розяснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд ретельно вивчив скаргу ОСОБА_1 та додані до неї документи та вважає, що ОСОБА_1 не навів переконливих аргументів, які б давали суду підстави дійти висновку, що строк звернення до суду з вказаною скаргою пропущено з поважних причин, жодних підстав щодо поважності причин не наведено і переконливих доказів суду не надано.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Суд в даному випадку застосовує аналогію права на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, де передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання скарги відмовити, а скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», залишити без розгляду та повернути її заявнику.

Керуючись ч. 1 та ч. 5 ст. 81, ст.ст. 126, 260, 261, 353, 449 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання скарги, - відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», - залишити без розгляду та повернути її заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.С. Єршова