ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/2985/18 Головуючий суддя І інстанції Попова В.О.
Провадження № 22-ц/818/983/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року в складі судді Попової В.О. по цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Індустріальне об'єднання управління пенсійного фонду України в м. Харкові про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою до Індустріального об'єднання управління пенсійного фонду України в м. Харкові, в якій просила встановити факт її проживання як члена сім'ї з ОСОБА_4 за однією адресою з 03.01.2003 та по день його смерті - по ІНФОРМАЦІЯ_2, а також факт її знаходження на утриманні ОСОБА_4 В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 16.03.1991 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від подружнього життя народилась донька - ОСОБА_5 З 2001 року вона, її чоловік ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 проживали сумісно, однією родиною в будинку АДРЕСА_1. У 2003 році ОСОБА_3 у зв'язку з захворюванням було встановлено 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим вона отримувала пенсію, та не працювала, знаходячись на утриманні чоловіка - ОСОБА_4, який працював на керівних посадах та мав можливість фінансово утримувати родину. Встановлення зазначених фактів заявнику необхідно для переходу на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа: Індустріальне об'єднання управління пенсійного фонду України в м. Харкові про встановлення факту, що має юридичне значення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначено, що суд фактично дав оцінку обставинам, чи має заявник право на перерахунок пенсії в контексті Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік». Вказано, що суд, фактично встановивши у своєму рішенні факт спільного проживання заявника з ОСОБА_6, відмовив у задоволенні заяви в цій частині.

ОСОБА_3 вважає, що районним судом було порушено її право на справедливий суд, оскільки районним судом, на думку заявника, було перебрано на себе статус її процесуального опонента з огляду на те, що учасниками справи не оспорювалось її право переходу на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

Заявник послалась на те, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили суду, що вона отримувала фінансову допомогу від покійного чоловіка.

Учасники справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності усіх учасників справи, належним чином повідомлених про слухання справи, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності згідно до положень ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскаржуване рішення в цілому відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що метою встановлення спірних у цій справі фактів є отримання позивачкою права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, однак на момент смерті ОСОБА_4 і на даний час вона має власне джерело засобів для існування у вигляді пенсії за інвалідністю, її доходи є постійними.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що вона отримувала від ОСОБА_4 допомогу, яка була для неї особисто постійним і основним джерелом засобів існування. Наявні в матеріалах справи документи, як докази, не підтверджують тієї обставини, що заявник отримувала від ОСОБА_4 допомогу, яка була для неї особисто постійним і основним джерелом засобів існування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: перебування фізичної особи на утриманні.

У статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено поняття членів сім'ї, які вважаються утриманцями.

Члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Як роз'яснено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для позивачки постійним і основним джерелом засобів існування.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_11 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Для ухвалення позитивного рішення у справі за заявами цієї категорії суд першої інстанції має встановити, чи може особа, яка звернулася до суду, мати відповідні правові наслідки, на які вона розраховує, чи правильно вона зазначила заінтересовану особу в справі. Суд відповідно до ст. 263 ЦПК повинен дати належну оцінку наданим доказам, згідно з якими встановити факт того, що матеріальна допомога годувальника була для заявника основним джерелом засобів до існування.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2000-х років заявник та її чоловік ОСОБА_4 проживали в зареєстрованому шлюбі в буд. АДРЕСА_1. Проживаючи в зазначеному будинку, заявник та ОСОБА_4 разом вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки чоловіка та дружини, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних послуг та пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8

Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського юстиції підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що заявник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2003 року до смерті останнього проживали однією сім'єю в зареєстрованому шлюбі в буд. АДРЕСА_1.

Однак сам по собі цей факт, без встановлення того, що заявник перебувала на утриманні ОСОБА_4 в контексті ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не має юридичного значення, і тому, з огляду на ті питання, що були поставлені на розгляд суду першої інстанції в порядку окремого провадження, - у даному випадку не підлягає встановленню.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази про доходи ОСОБА_4 на день його смерті, або що він на той час працював.

Крім того заявником в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не було доведено суду, що на час смерті чоловіка вона була особою зі встановленою інвалідністю ІІІ групи, як вона зазначила у своїй заяві.

Наявна в матеріалах справи копія Пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 свідчить, що заявникові виплачувалась пенсія по інвалідності ІІІ групи з 03.01.2003 по 31.01.2004, з 01.02.2006 по 01.02.2008, та з 14.11.2011 і довічно виплачується пенсія по інвалідності ІІ групи (а. с. 6, 6 на звороті).

Згідно до довідки МСЕК серії ААА № 627381 ОСОБА_3 було встановлено ІІ групу інвалідності з 14.11.2011 (а. с. 7).

Згідно зі ст.ст. 37, 40, 41 Закону «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього ЗаконуУкраїни «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один із батьків або брат чи сестра, дід чи баба померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) восьми років.

Тому вказані документи не свідчать, що на час смерті чоловіка, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 була непрацездатною, що також не надає підстав для задоволення її заяви.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви, за недоведеністю перебування заявниці на утриманні свого чоловіка на день його смерті.

Однак, колегія суддів вважає, що висновки районного суду про відсутність у заявника права на перехід на пенсію у зв'язку із втратою годувальника знаходяться поза межами заявлених вимог ОСОБА_3, що суперечить правилу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, суд в мотивувальній частині оскарженого рішення вказав: «Отже, якщо виходити з того, що метою встановлення спірних у цій справі фактів є отримання позивачкою права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника , а такого права вона, на думку суду, не має з підстав, вказаних вище, то суд вважає, що відсутні підстави для встановлення вказаних фактів взагалі. Вимога про встановлення факту знаходження позивачки на утриманні ОСОБА_4 є безпідставною та не може бути задоволеною, а у зв'язку з цим відсутні підстави і для встановлення для вказаної мети факту її проживання як члена сім'ї з ОСОБА_4 за однією адресою за період, вказаний в заяві.»

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки правильно встановивши обставини, що мають значення для справи та дійшовши в цілому вірних висновків, суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі заявлених вимог, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє скаргу та змінює оскаржуване рішення шляхом виключення з мотивувальної частини рішення зазначеного абзацу.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення абзац наступного змісту:

«Отже, якщо виходити з того, що метою встановлення спірних у цій справі фактів є отримання позивачкою права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника , а такого права вона, на думку суду, не має з підстав, вказаних вище, то суд вважає, що відсутні підстави для встановлення вказаних фактів взагалі. Вимога про встановлення факту знаходження позивачки на утриманні ОСОБА_4 є безпідставною та не може бути задоволеною, а у зв'язку з цим відсутні підстави і для встановлення для вказаної мети факту її проживання як члена сім'ї з ОСОБА_4 за однією адресою за період, вказаний в заяві.»

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.