Справа №639/1093/18
Провадження №2/639/962/18
14 червня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря -Тіщенко А.О.,
представника позивача - адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
02.03.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що він є власником квартири за адресою: вул. Семінарська (Володарського)АДРЕСА_2 у м. Харкові. Дана квартира належить йому на праві власності на підставі договору дарування № 6-732 від 02.12.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори. Окрім позивача в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: дружина позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який фактично не проживає у квартирі більше одного року. На даний час точне місце проживання батька позивачу невідомо, ніяких звязків позивач з батьком не підтримує. Враховуючи той факт, що в квартирі зареєстрований батько позивача, який вже більше одного року в ній не мешкає, позивач позбавлений права розпоряджатися своїм майном.Більше того, позивач ОСОБА_2 вимушений сплачувати комунальні платежі за особу, яка в квартирі не проживає, у звязку з чим, посилаючись на ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.
19.03.2018 року позовна заява ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою суду від 17.04.2018 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті та задоволено клопотання позивача про виклик свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, надали вступне слово, посилаючись на обставини, викладені в позові, однак, в судове засідання 14.06.2018 року не зявились, надали заяву про закінчення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просив задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, у звязку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.06.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
В судовому засіданні на підставі досліджених доказів, встановлені такі фактичні обставини і визначений зміст спірних правовідносин.
Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 02.12.2014 року підтверджується, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності частки двокімнатна квартира АДРЕСА_4 на підставі договору дарування, серія та номер: за реєстром №6-732, виданий 02.12.2014 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою (а.с.16).
Відповідно до копії договору дарування № 6-732 від 02.12.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_9 (дарувальник) передала, а ОСОБА_2 (обдарований) прийняв безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_5 (а.с.13-15).
Рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про перейменування обєктів топоніміки міста Харкова» від 20.11.2015 року з метою виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», відповідно до ст. 3 Закону України «Про присвоєння юридичним особам та обєктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій», назву вулиці Володарського було змінено на вулицю Семінарську (а.с.8-12).

Відповідно до копії технічного паспорту Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, виготовленого 17.12.2014 року за станом обстеження 11.09.2014 року квартира №53 по вул. Володарського в м. Харкові розташована на 4 поверсі, складається з 2 кімнат житловою площею 32,8 кв.м. Власник майна ОСОБА_2 (а.с.17-18).

З копії довідки від 29.08.2017 року, виданої ОСОБА_2 дільницею №45 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що в приватизованій квартирі АДРЕСА_6 зареєстровані 4 особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - власник, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - син та з 25.02.2000 року - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 - батько (а.с. 21). Зазначені дані відповідають інформаційній довідці з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, наданої 13.03.2018 року на запит суду про реєстрацію ОСОБА_3 за вищевказаною адресою (а.с.30).

На адвокатський запит представника позивача адвоката ОСОБА_1 від 13.04.2018 року, в якому останній просив КП «Жилкомсервіс» надати акт про не проживання ОСОБА_3 понад 1 рік за адресою АДРЕСА_7 представник КП «Жилкомсервіс» повідомляє, що відповідно до рішення Харківської міської ради № 1186 від 20.12.2006 року «Про визначення виконавцем послуг в житловому фонді м. Харкова» Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» було визнано виконавцем послуг з управління будинками, спорудами, або групою будинків. Права та обовязки КП «Жилкомсервіс», як управителя житлового фонду територіальної громади м. Харкова, чітко визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Так, відповідно до зазначеного закону, до компетенції КП «Жилкомсервіс» не віднесено складання актів опитування мешканців житлового фонду територіальної громади м. Харкова на предмет фактичного проживання/не проживання окремих громадян. Довідка про склад сімї та реєстрацію надається громадянам згідно правоустановчих документів на житлову площу та паспортів зареєстрованих громадян (а.с.50-51).

Разом з тим, відповідно до копії акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного 30.01.2018 року та підписаного сусідами ОСОБА_6, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що ОСОБА_3 вже понад 1 рік фактично не проживає та жодного разу за цей час не зявлявся за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.22).

В судовому засіданні свідкиДенисенко В.М. та ОСОБА_10, які доводяться сусідами позивача ОСОБА_2, підтвердили, що дійсно понад 1 рік, а точніше вже близько двох років не бачили відповідача ОСОБА_3 за адресою його реєстрації в квартирі, де проживає його син позивач ОСОБА_2

Також на адвокатський запит представника позивача адміністрація Харківської міської поліклініки №24 в листі №720 від 05.06.2018 року повідомила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, який мешкає за адресою: м. Харків. АДРЕСА_9 зареєстрований в поліклініці, амбулаторна карта №1500/16. На теперішній час амбулаторна карта в реєстратурі поліклініки відсутня. Згідно журналу викликів лікаря за місцем мешкання на протязі останніх двох років ОСОБА_3 за медичною допомогою не звертався, сімейного лікаря з числа лікарів ХМП №24 на теперішній час ще не обрав.

Крім того, начальник Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області на адвокатський запит представника позивача повідомив, що згідно з даними інтегрованої інформації підсистеми ОВС вкладки «Єдиний облік» звернення громадянина ОСОБА_3 з приводу не допуску до квартири до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області не надходили.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач ОСОБА_2має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №53 в будинку №46/5 по вул. Семінарськійв м. Харкові, його право порушено, оскільки реєстрація місця проживання його батька відповідача ОСОБА_3 за даною адресою, за якою він не проживає близько двох років, тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання квартири. При цьому ОСОБА_3 не має права власності на вищевказану квартиру,в судове засідання не зявився, відзиву не надавав та не довів в судовому засіданні протилежних обставин, поважності причин його не проживання за адресою реєстрації або факту відповідної домовленості з власником житла.

Враховуючи викладенесуд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_10, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду.

У звязку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,ст.ст. 156 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_11.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН: НОМЕР_1, паспорт серії МТ №096228, виданий Жовтневим РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 06.04.2010 року, проживає та зареєстрований за адресою: 61064, АДРЕСА_12;

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії МТ №275511, виданий Жовтневим РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області 18.04.2013 року, зареєстрований за адресою: 61064, АДРЕСА_13.

Повне рішення складено 25.06.2018 року.

Суддя Н.В.Баркова