Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/4664/15-ц

провадження № 61-38137св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі судді Шебуєвої В. А., від 04 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення із спадкоємців заборгованості за кредитним договором в межах вартості успадкованого майна.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Гуменюк А. І., від 13 липня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року залишено без руху із наданням строку, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків, у зв'язку з тим, що заявником не було надано доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення, а також у зв'язку з тим, що апеляційна скарга була подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, а наведені заявником причини недотримання процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження, визнано неповажними.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 травня 2018 року ПАТ «Родовід Банк» відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником не наведено поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки копію рішення суду першої інстанції банком отримано 26 лютого 2018 року, а із відповідною скаргою на рішення суду першої інстанції банк звернувся лише 28 березня 2018 року.

У червні 2018 року ПАТ «Родовід Банк»подано касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 травня 2018 року.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк»просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 травня 2018 року, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду,посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Апеляційним судом не враховано, що заявник тривалий час не міг отримати копію оскарженого рішення суду першої інстанції, крім того, апеляційним судом не враховано запровадження ліквідаційної процедури банку, відбулось скорочення штату юридичного відділу, у зв'язку з чим банк не міг належним чином здійснювати юридичне супроводжування всіх справ, що перебувають у провадженні судів.

31 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подано відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

08 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення із спадкоємців заборгованості за кредитним договором в межах вартості успадкованого майна, за касаційною скаргою ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 травня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 13 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною другою статті 297 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу щодо постановлення суддею ухвали, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляється заявник і надається йому строк для усунення недоліків.

Згідно частини першої статті 121 ЦПК України, 2004 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України, 2004 року, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Апеляційний суд, відмовляючи ПАТ «Родовід Банк» у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року, вказав про те, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є неповажними, оскільки заявник отримав копію оскарженого судового рішення 26 лютого 2018 року, а із відповідною скаргою на рішення суду першої інстанції банк звернувся лише 28 березня 2018 року, при цьому заявником не надано доказів на підтвердження наявності об'єктивних причин, які б перешкоджали подачі апеляційної скарги на судове рішення у передбачений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України, 2004 року, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

За положеннями частини першої статті 294 ЦПК України, 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Норми ЦПК України, 2004 року, не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржене судове рішення суду першої інстанції ухвалено 13 липня 2016 року.

Разом з цим, матеріали справи містять неодноразові звернення учасників справи про видачу копії судового рішення (т. 1 а.с. 184, 185, т. 2 а.с. 12, 13, 15, 16, 17).

Копію рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2016 року сторонам у справі було направлено поштовим зв'язком 22 січня 2018 року, хоча відповідно до листа голови Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2018 року № 01-16/22/2018-Вих/2/761/479/2016/ЦК/205 станом на 25 січня 2018 року у АСДС повний текст судового рішення відсутній, справа до канцелярії суду не передавалась (т. 1 а.с. 188, т. 2 а.с. 18).

У справі, яка переглядається, порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, заявник посилався на те, що пропуск строку на апеляційне оскарження було зумовлено невчасним отриманням копії оскарженого рішення суду першої інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У статті 1 ЦПК України 2004 року закріплено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зважаючи на зазначені обставини, а також враховуючи невчасне отримання заявником копії судового рішення (майже через 1 рік і 7 місяців після його проголошення), що унеможливило дотримання заявником строків, передбачених ЦПК України, 2004 року, для звернення із апеляційною скаргою, висновки апеляційного суду про неповажність причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження, вказаних заявником, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника, апеляційний суд повинен був перевірити всі її доводи про поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки вони мають суттєве значення для вирішення питання про поновлення цього строку.

Надто суворе тлумачення процесуальних норм може позбавити заявника права доступу до суду. Формальне обмеження у праві на апеляційне оскарження судового рішення завдає шкоди суті права на справедливий судовий розгляд справи.

Без належної оцінки кожного доводу про поважність причин пропуску процесуального строку суд не має права вирішувати питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, формально пославшись лише на те, що апеляційну скаргу було подано через певний проміжок часу після ухвалення судового рішення.

Отже, у справі, яка переглядається, апеляційний суд при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі не надав належної оцінки доводам заявника щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, обставинам та причинам невчасного отримання копії оскарженого рішення суду першої інстанції, і, як наслідок, ухвалив процесуальне рішення, яке не можна визнати обґрунтованими.

Частинами третьою і четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 406, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 травня 2018 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до Київського апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта