Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 450/3178/16-ц

провадження № 61-44943св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М. (суддя-доповідач)

позивач -ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: 1) колективне садове товариство «Перемога», 2) Конопницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області, 3) Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, 4) ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року у складі головуючого судді Мельничука І. І. та постанову апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2018 року у складі суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: колективне садове товариство «Перемога» (далі - КСТ «Перемога»), Конопницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (далі - ДАБІ у Львівській області), ОСОБА_3, у якому просив усунути порушення права власності на землю, шляхом здійснення перебудови літньої кухні з альтанкою з перенесенням такої на три метри від межі земельної ділянки позивача чи знести зазначену споруду.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 у 2016 році спорудив житловий будинок садибного типу на межі між їхніми земельними ділянками та забезпечив водовідведення атмосферних опадів з будинку на його земельну ділянку. Вказував на те, що ДАБІ у Львівській області листом від 01 червня 2016 року зазначив, що в єдиному Реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, відсутня інформація щодо вказаного об'єкта будівництва, а відтак, зазначене будівництво відповідача є самочинним відповідно до положень статті 376 Цивільного Кодексу України. На підставі викладеного, звернувся до суду для захисту права безпечного користування власним будинком та земельною ділянкою.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що останнім не було надано доказів на підтвердження факту порушення його права на користування земельною ділянкою.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач, у порушення вимог частини першої статті 91, статей 96, 103 Земельного Кодексу України, на межі земельних ділянок сторін у справі самочинно збудував капітальні споруди, чим затінив земельну ділянку позивача з південної сторони та недотримався протипожежних розривів до таких споруд, позбавивши його можливості раціонально використовувати та обслуговувати свою земельну ділянку.

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що судами першої та апеляційної інстанцій неправомірно відмовлено йому у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо дотримання при забудові встановлених положеннями ДБН 360-92 відстань між забудовою та межею.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу № 450/3178/16-ц із Пустомитівського районного суду Львівської області.

У жовтні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла вищезазначена справа.

02 листопада 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, у якому просила про задоволення касаційної скарги.

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, у якому просив касаційну скаргу останнього залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

20 листопада 2018 року Верховним Судом вказану справу призначено до судового розгляду.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Під час розгляду справи суди встановили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по ? частині земельної ділянки площею 0,0563 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2

Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 у 2016 році завершив спорудження житлового будинку садибного типу на межі між їхніми земельними ділянками, складуючи будівельні матеріали на земельній ділянці позивача із забезпеченням водовідведення атмосферних опадів з будинку на земельну ділянку останнього, чим порушив його право на використання особистої земельної ділянки (а.с. 2).

У запереченні проти позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначав, що спорудження житлового будинку садибного типу на межі між їхніми земельними ділянками не здійснював (а.с. 27).

У зв'язку із тим, що інформація щодо споруди на межі між земельними ділянками сторін у справі є різною, ОСОБА_1 20 березня 2017 року звернувся до суду з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет відповідності спорудженої відповідачем споруди на межі із його земельною ділянкою вимогам ДБН (а.с. 51-53).

Усною ухвалою суду першої інстанції, постановленою у судовому засіданні від 20 липня 2017 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовлено у зв'язку із відсутністю підстав для проведення такої у межах даної цивільної справи.

24 січня 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було подано повторне клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 132), у якому запропоновані наступні питання експертам: 1) визначення класифікації за назвою споруджених відповідачем таких споруд на межі землеволодінь сторін; 2) чи відповідають споруджені відповідачем споруди вимогам Земельного Кодексу України та положенням ДБН 360-92, та іншим нормативним актам, зазначеним у позові; 3) визначення порядку чи способу оптимального вирішення питання усунення зазначених у позові порушень будівництва відповідачем споруд (знесення, перенесення, тощо).

Судом першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з підстав недоцільності проведення такої в межах розгляду даного спору.

Однак, з таким висновком судів попередніх інстанцій повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Як встановлено судами, спір виник з приводу порушення будівельних норм та правил при забудові сусідніх земельних ділянок.

У таких справах предметом доказування є встановлення наявності або відсутності порушення при здійсненні забудови державних будівельних норм та правил.

У таких спорах предметом доказування є факт забудови, здійснення забудови саме відповідачем, факт порушення при здійсненні забудови будівельних норм і правил та факт порушення права позивача.

При чому позивач повинен довести своє право та факт його порушення, а відповідач відсутність вини та/або спростувати право позивача, чи факт його порушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 103 Цивільного процесуального Кодексу України суд призначає експертизу у справі у разі, якщо для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Факт порушення будівельних норм та правил встановлюється судами на підставі фактичних даних щодо забудови та оцінки цієї забудови з точки зору дотриманням норм ДБН. Таку оцінку, за відсутності у судів можливості здійснити її самостійно, може зробити спеціаліст або експерт.

За наявності порушення забудовою норм ДБН, як підстави позову, з'ясування усіх порушень (їх наявність та порушення права позивача) входить у предмет доказування по справі.

За змістом частини п'ятої статті 103 Цивільного процесуального Кодексу України учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального Кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 і 6 частини другої статті 2 Цивільного процесуального Кодексу України серед іншого основними засадами (принципами) цивільного судочинства є , зокрема змагальність сторін та пропорційність.

За змістом пункту 2 частини першої статті 43 Цивільного процесуального Кодексу України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини п'ятої статті 12 Цивільного процесуального Кодексу України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, обов'язку сторони довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається, право подавати докази, кореспондує обов'язок суду сприяти реалізації цих прав і обов'язків.

Посилання суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на недоцільність проведення судової будівельно-технічної експертизи є помилковим, оскільки встановлення наявності споруд та їх будівництво з порушенням або без порушень норм ДБН на межі земельних ділянок сторін у справі, має визначальне значення для вирішення спору.

Оскільки, судами було відмовлено у позові за недоведеністю позовних вимог, призначення судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до частини другої статті 116 Цивільного процесуального Кодексу України, є способом доведення ОСОБА_1 факту порушення його права на користування земельною ділянкою.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 28 серпня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
В. В. Пророк
В. М. Сімоненко