Справа № 683/1581/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

з участю секретаря Васічевої О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу № 683/1581/18, 2/683/869/2018 за позовом ОСОБА_1 до регіонального сервісного центру МВС України в особі територіального сервісного центру № 6844 про захист прав споживача, визнання виконаним договору фінансового лізингу та визнання права власності на автомобіль, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в особі Хмельницької філії АТ КБ «Приватбанк»,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до регіонального сервісного центру МВС України в особі територіального сервісного центру № 6844 про захист прав споживача, визнання виконаним договору фінансового лізингу та визнання права власності на автомобіль, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» в особі Хмельницької філії АТ КБ «Приватбанк».

В обґрунтування позову посилається на те, що 10 жовтня 2011 року між нею як лізингоотримувачем і ТОВ «Автоприват» як лізингодавцем було укладено строком на 24 місяці договір фінансового лізингу шляхом підписання заяви приєднання до публічного договору № НМІОА! про придбання автомобіля марки DAEWOO SENS Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, вартістю 36000 грн, який був зареєстрований за лізингодавцем згідно зі свідоцтвом про реєстрацію від 11.11.2011 року у ВРЕВ-9 УДАІ м.Києва.

Вищевказаний договір лізингу був підписаний ПАТ КБ «Приватбанк» як третьою його стороною в особі представника Хмельницької філії, яким було взято на себе зобовязання по фінансовому обслуговуванню договору фінансового лізингу.

11 жовтня 2011 року, після укладення зазначеного трьохстороннього договору, між позивачем і ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений також кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання про надання їй 28000 грн, які у жовтні 2011 року були перераховані банком лізингодавцю в рахунок оплати автомобіля, 13 833,09 грн сплачено у тому ж місяці позивачем для ТОВ «Автоприват». Вартість предмету лізингу для ТОВ «Автоприват» та кредитні кошти, отримані в ПАТ КБ «Приватбанк» позивачем внесені повністю, що підтверджується офіційною довідкою установи банку.

Строк дії договору фінансового лізингу від 10.10.2011 року закінчився через 24 місяці -10.10.2013 року; позивачем як лізингоотримувачем свої зобовязання виконані повністю, проте лізингодавець ТОВ «Автоприват» необхідних дій по перереєстрації автомобіля на позивача не вчинив. Звернення позивача до представників ТОВ «Автоприват» та філії ПАТ КБ «Приватбанк» результату не дали. З доступних джерел стало відомо, що постановою господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2014 року ТОВ «Автоприват» визнано банкрутом, а 11.08.2016 року до єдиного державного реєстру внесено запис про припинення цієї юридичної особи без правонаступника.

Автомобіль перебуває в користуванні і володінні ОСОБА_1, оскільки був переданий за умовами договору фінансового лізингу для неї після його підписання, але розпоряджатись цим майном, незважаючи на виконання своїх зобовязань по договору, вона не може через реєстрацію його за лізингодавцем ТОВ «Автоприват», яке припинило існування і не виконало своїх зобовязань за цим договором. Автомобіль під обтяженням (арештом) не перебуває, що підтверджується письмовим повідомленням територіального сервісного центру №6844 від 22.05.2018р. за вих. №31/22/4-П-75.

Викладені обставини стали підставою для звернення до суду за захистом свого права шляхом визнання договору фінансового лізингу виконаним та визнання права власності на автомобіль.

Зазначена судова справа перебувала в провадженні судді Завадської О.П., яка згідно з Указом Президента України від 19 липня 2018 року №212/2018 переведена шляхом відрядження строком до одного року до Старосинявського районного суду Хмельницької області.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа 01 серпня 2018 року надійшла до мого провадження.

Позивач і представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищенаведених підстав.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, свого представника до суду не направив, причин його неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву відповідач в частині визнання виконаним лізингоотримувачем ОСОБА_1 договору фінансового лізингу та визнання за нею права власності на легковий автомобіль покладається на думку суду.

Третя особа подала до суду заяву, в якій при вирішенні справи покладається на думку суду та просить розглядати справу без участі її представника.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 10 жовтня 2011 року між позивачем як лізингоотримувачем і ТОВ «Автоприват» як лізингодавцем було укладено строком на 24 місяці договір фінансового лізингу шляхом підписання заяви приєднання до публічного договору №НМІОА! про придбання автомобіля марки DAEWOO SENS Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, вартістю 36000 грн, який був зареєстрований за лізингодавцем згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу 11.11.2011 року у ВРЕВ-9 УДАІ м.Києва.

Відповідно до ч.1 ст.684 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 «Лізинг» ЦПК України та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно зі ст.207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вищевказаний договір лізингу був підписаний ПАТ КБ «Приватбанк» як третьою його стороною в особі представника Хмельницької філії цього банку, яким було взято на себе зобовязання по фінансовому обслуговуванню договору фінансового лізингу.

11 жовтня 2011 року, після укладення зазначеного трьохстороннього договору, між позивачем і ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений також кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання про надання позивачу 28000 грн, які у жовтні 2011 року були перераховані банком лізингодавцю в рахунок оплати автомобіля, 13 833,09 грн сплачено у тому ж місяці позивачем для ТОВ «Автоприват». Вартість предмету лізингу для ТОВ «Автоприват» та кредитні кошти, отримані в ПАТ КБ «Приватбанк», позивачем внесені повністю, що підтверджується офіційною довідкою установи банку.

Пунктом 11.2 Публічного договору про надання фінансового лізингу передбачено, що ТОВ «Автоприват» після закінчення строку лізингу, при умові сплати усіх необхідних коштів, повинне підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності.

За змістом пунктів 6, 7, 8, 27 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998р. № 1388, транспортні засоби реєструються за фізичними особами на підставі копії рішення суду, засвідченої в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою-лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби перереєстровуються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору та акта приймання-передачі транспортних засобів.

Строк дії договору фінансового лізингу від 10.10.2011 року закінчився 10.10.2013 року; позивачем як лізингоотримувачем свої зобовязання виконані повністю, проте лізингодавець ТОВ «Автоприват» необхідних дій по перереєстрації автомобіля на позивача не вчинив. Звернення позивача до представників ТОВ «Автоприват» та філії ПАТ КБ «Приватбанк» результату не дали. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2014 року ТОВ «Автоприват» визнано банкрутом і 11.08.2016 року до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення цієї юридичної особи без правонаступника.

Згідно з ч.2 ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. ОСОБА_1 власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Автомобіль перебуває в користуванні і володінні ОСОБА_1, оскільки був переданий за умовами договору фінансового лізингу для неї після його підписання, але розпоряджатись цим майном, незважаючи на виконання своїх зобовязань по договору, вона не може через реєстрацію його за лізингодавцем ТОВ «Автоприват», яке припинило існування і не виконало своїх зобовязань за цим договором.

Автомобіль під обтяженням (арештом) не перебуває, що підтверджується письмовим повідомленням територіального сервісного центру №6844 від 22.05.2018р. за вих. №31/22/4-П-75.

Пунктом 8 частини 1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Статтею 22 цього Закону встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

У пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснюється, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону.

Якщо положення нормативних документів суперечать чинному законодавству, суд застосовує норми цього законодавства.

Cт. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частини 1, 2 статті 16 цього Кодексу передбачають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, способом визнання права.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Позивач є законним володільцем і користувачем вказаного майна і його фактичним власником у звязку із змістом і виконанням договору, однак юридично оформити це право не може через невиконання своїх зобовязань іншою стороною договору, за якою рахується майно і яка припинила своє існування без правонаступника, та необхідність рішення суду як підстави для реєстрації транспортного засобу за фізичною особою.

За таких обставин суд вважає, що необхідно визнати виконаним лізингоотримувачем ОСОБА_1 договір фінансового лізингу, що був укладений шляхом підписання заяви приєднання до публічного договору № НМІОА! про придбання автомобіля марки DAEWOO SENS Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску вартістю 36000 грн, який був зареєстрований за лізингодавцем ТОВ «Автоприват», згідно зі свідоцтвом про реєстрацію від 11.11.2011 року у ВРЕВ-9 УДАІ м.Києва, та визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений автомобіль.

Керуючись ст.ст. 76-80, 89, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати виконаним лізингоотримувачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), договір фінансового лізингу, що був укладений шляхом підписання заяви приєднання до публічного договору №НМІОА! про придбання автомобіля марки DAEWOO SENS Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску вартістю 36000 грн, який був зареєстрований за лізингодавцем ТОВ «Автоприват», згідно зі свідоцтвом про реєстрацію від 11.11.2011 року у ВРЕВ-9 УДАІ м.Києва.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль легковий седан-в марки DAEWOO, модель Т13110, номер шасі (кузова, рами) Y6DT438, 2006 року випуску.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне рішення суду складене 08 листопада 2018 року.

Суддя