Справа № 522/9630/18
Провадження № 2/522/6689/18
23 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.
за участю секретаря Іскрич В.В.,
Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 23 травня 1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» було укладено між ОСОБА_2 (надалі по тексту Відповідач) та ОСОБА_1 (надалі по тексту Позивач) договір купівлі продажу нерухомого майна за № 2584. За умовами договору ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала 208/1000 частин квартири загального заселення під № 1, яка розташована по вулиці Канатній 71 у м. Одесі і в цілому складається із: 6 кімнат житловою площею 90,5 кв.м., загальною площею 151,9 кв.м. та підсобних приміщень, корисною площею 150,9 кв.м. Відповідачу вище вказана квартира належала на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу № 1043 виданого ТБ ЦОП від 24.07.1996 року, зареєстрований в МБТІ м. Одеса під № 1019 стр. 85 кн. 124 пр., 30.07.1996 року.
Договір купівлі продажу за № 2584 було зареєстровано МБТІ у м. Одеса під № 1019 стр. 134 кн. 195 пр., 27.05.1997 року, що підтверджується витягом із реєстру прав власності за № 17155471.
На час укладання договору сторонами були виконані усі умови договору, сплачена вся сума коштів за придбання житлового будинку. З дня придбання спірного житлового будинку і до теперішнього часу Позивач мешкає та прописана у квартирі, сплачує комунальні та обовязкові платежі, проводила капітальні ремонти, фактично володіючи нерухомістю.
Восени 2017 року Позивач звернувся до нотаріусу з приводу оформлення договору дарування, де при огляді документів було повідомлено про необхідність через суд визнати біржовий договір дійсним. Нотаріус пояснив, що на момент вчинення правочину чинне на той момент законодавство допускало укладення договорів на Товарній біржі, проте на даний час передбачено лише нотаріальну форму.
Разом з тим, глава 20 Розділу 2 ЦК Української РСР не вимагала обовязкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу квартир.
Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2584, посвідчений на Одеській товарній біржі, не має юридичної сили. Колишній власник придбаної квартири не бажає посвідчити його нотаріально, Позивачка користується із травня 1997 року, провела ремонт, сплачує усі комунальні платежі, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду.
Ухвалою суду від 12 червня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному порядку.
Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року закрито підготовче засідання, вказану справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач надала до суду заяву, згідно якої просила позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право.
Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» було укладено між Відповідачем та Позивачем договір купівлі продажу нерухомого майна за № 2584. За умовами договору Відповідач продав, а Позивач придбала 208/1000 частин квартири загального заселення під № 1, яка розташована по вулиці Канатній 71 у м. Одесі і в цілому складається із: 6 кімнат житловою площею 90,5 кв.м., загальною площею 151,9 кв.м. та підсобних приміщень, корисною площею 150,9 кв.м. Відповідачу вище вказана квартира належала на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу № 1043 виданого ТБ ЦОП від 24.07.1996 року, зареєстрований в МБТІ м. Одеса під № 1019 стр. 85 кн. 124 пр., 30.07.1996 року.
Договір купівлі продажу за № 2584 було зареєстровано в МБТІ у м. Одеса під № 1019 стр. 134 кн. 195 пр., 27.05.1997 року, що підтверджується витягом із реєстру прав власності за № 17155471.
Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором купівлі -продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.
Відповідно до ст. 225 ЦК України, 1963 року право продажу майна належить власнику.
Як вбачається зі ст. 47 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК (1963 року) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Правовідносини між сторонами регулюються ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року.
Як вбачається з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
На час укладання договору сторонами були виконані усі умови договору, сплачена вся сума коштів за придбання житлового будинку. З дня придбання спірного житлового будинку і до теперішнього часу Позивачка мешкає та прописана у квартирі, сплачує комунальні та обовязкові платежі, проводила капітальні ремонти, фактично володіючи нерухомістю.
Восени 2017 року Позивачка звернувся до нотаріусу з приводу оформлення договору дарування, де при огляді документів було повідомлено про необхідність через суд визнати біржовий договір дійсним. Нотаріус пояснив, що на момент вчинення правочину чинне на той момент законодавство допускала укладення договорів на Товарній біржі, проте на даний час передбачено лише нотаріальну форму.
Разом з тим, глава 20 Розділу 2 ЦК Української РСР не вимагала обовязковому нотаріальному посвідченню договорів купівлі-продажу квартир.
Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2584, посвідчений на Одеській товарній біржі, не має юридичної сили. Колишній власник придбаної квартири не бажає посвідчити його нотаріально. Позивачка в свою чергу користується придбаною квартирою із травня 1997 року, зробила ремонт та сплачує усі комунальні платежі.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним підлягають задоволенню.
В силу ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 належить стягнути на користь Позивача ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704, 80 грн.
Керуючись: ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 223, 247, 258, 263, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК, суд,-
Позов - задовольнити.
Визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна № 2584 укладений 23.05.1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя : А.Ю. Бойчук