ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

15 липня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк», найменування якого змінено у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 13 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 12.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказували, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, суму кредиту не повернув, внаслідок чого станом на 30 червня 2013 року допустив заборгованість у розмірі 31.866 грн.87 коп., що складається з: 10.415 грн.68 коп. - заборгованості за кредитом; 13.770 грн.33 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 5.687 грн.20 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом; штрафів: 500 грн. - фіксованої частини; 1.493 грн. 66 коп. - процентної складової, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26.179 грн.67 коп., котра складається з: 10.415 грн.68 коп. - заборгованості за кредитом; 13.770 грн.33 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; штрафів: 500 грн. - фіксованої частини; 1.493 грн.66 коп.- процентної складової.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що розгляд справи з відсутності відповідача позбавив його права звернутися з заявою про застосування строку позовної давності; позовні вимоги про стягнення процентів після спливу строку дії договору не ґрунтуються на вимогах закону; позивач звернувся до суду поза межами позовної давності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 13 листопада 2008 року сторони уклали кредитний договір №б/н. Відповідно до умов договору, банк надав відповідачу кредит у розмірі 12.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-18).

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2013 року у нього виникла заборгованість у розмірі 26.179 грн.67 коп., котра складається з: 10.415 грн.68 коп. - заборгованості за кредитом; 13.770 грн.33 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; штрафів: 500 грн. - фіксованої частини; 1.493 грн.66 коп.- процентної складової, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 5-9).

У порушення умов договору від 13 листопада 2008 року, ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконав та не здійснив повернення використаних ним кредитних коштів з процентами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в повному обсязі, оскільки задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом судом першої інстанції не враховано наступні положення законодавства.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, з заяви (а.с.10-11) вбачається, що сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 2 роки, тобто до 13 листопада 2010 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 12.000 грн., які зобов'язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту співпадає з строком дії кредитної картки.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 2 роки - до 13 листопада 2010 року включно.

Відповідно, у межах строку кредитування до 13 листопада 2010 року, відповідач повинен був повертати позивачу кредит і сплачувати проценти за користування ним. Починаючи з 14 листопада 2010 року термін дії кредитування закінчився.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Вказаний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Таким чином, зважаючи на вищевказане та на те, що згідно наданого банку розрахунку (а.с.5-9) загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за процентами за період з 13 листопада 2008 року по 13 листопада 2010 року складає 5.567 грн.98 коп., рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру процентів, що мають бути стягнені з відповідача на користь позивача, зменшивши суму з 13.770 грн. до 5.567 грн.98 коп.

Так, з огляду на зазначені правові норми, Умови, а також встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що право пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання у позивача виникло щодо місячних платежів після несплати чергового платежу (24 березня 2009 року здійснено останній платіж), а щодо повернення кредиту в повному обсязі з дня останнього місяця, визначеного на платіжній картці, тобто з листопада 2010 року.

З позовом банк звернувся до суду 15 липня 2013 року тобто у межах позовної давності.

Доводи приведені в апеляційній скарзі стосовно пропуску банком строку позовної давності є хибними.

Разом з тим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення штрафів в розмірі 500 грн. та 1.493 грн. 66 коп. згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки позивачем не надано доказів, що саме ці Умови підписував відповідач, надаючи заяву позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові №6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні в частині визначення суми процентів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, та скасуванню в частині задоволення вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення штрафів. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2018 року змінити в частині визначення розміру процентів, що мають бути стягнені з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за кредитним договором від 13 листопада 2008 року, зменшивши суму з 13.770 грн. до 5.567 грн.98 коп.

Скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" штрафів розмірі 500 грн. - фіксованої частини та 1.493 грн.66 грн. - процентної складової.

В задоволенні вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення штрафів за кредитним договором від 13 листопада 2008 року відмовити.

Вважати загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за кредитним договором від 13 листопада 2008 року 15.983 грн.66 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.