АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 754/1688/18 Апеляційне провадження 22-ц/796/4401/2018Головуючий у суді першої інстанції - Грегуль О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ципліцьким Дмитром Олеговичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2018 відмовлено у задоволенні заяви Кривенка М.В. про забезпечення позову (а.с. 22-23).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Вважає, що висновок суду про відсутність підстав для забезпечення позову не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону, оскільки в даному випадку невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 26-28).

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення про виклик до суду, яке було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом направлення судової повістки-повідомлення, а тому судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

При цьому також слід зазначити, що процесуальні документи та судові повідомлення про розгляд справи неодноразово направлялись на відому суду адресу місця реєстрації відповідача, проте повертались з відміткою поштового відправлення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Частиною 1 статті 131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Критеріями оцінювання розумності строку розгляду справи, серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в розмірі 481 889 грн. 76 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 05.12.2017 між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_4 прийняла від ОСОБА_5 у власність 12 000 дол.США, зобов'язалась їх повернути не пізніше 28.01.2018 та зобов'язалась виплачувати проценти у розмірі 7% від суми позики кожного місяця за весь період дії договору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2017 відкрито провадження у справі.

14.03.2018 представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_4

В обґрунтування заяви вказував, що відповідач може здійснити відчуження належного їй майна, з єдиною метою - уникнення відповідальності за невиконання договору позики й невиконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та безпідставності.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог пунктів 3-7 частини 1 статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивач просив заборонити відчуження ? частини АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_4, надавши відповідні докази належності майна саме відповідачу.

Обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами і його не застосування, може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Висновки суду про невідповідність заяви суперечать положенням процесуального закону.

Твердження про ненадання позивачем оригіналу договору позики не впливає на вирішення питання щодо забезпечення позову.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, а також врахувавши зміст позовних вимог, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ципліцьким Дмитром Олеговичем, який діє на підставі договору - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 березня 2018 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - скасувати.

Заяву ОСОБА_5, подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ципліцьким Дмитром Олеговичем, який діє на підставі договору, про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відчуження належної їй на праві власності ? частини квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта - нерухомого майна 00).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва