Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 389/3345/15-ц

провадження № 61-17607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року у складі судді Українського В. В. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Суровицької Л. В., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначав, що 11 листопада 1989 року між ним та ОСОБА_5 укладено шлюб, від якого мають двох повнолітніх дітей. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 липня 2015 року шлюб між ними розірвано.

Під час шлюбу за спільні кошти ними придбано таке нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_3; житловий будинок АДРЕСА_4; житловий будинок АДРЕСА_2; автомобіль марки Skoda Octavia Tour1,9 ТDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль ВАЗ (Богдан), державний реєстраційний номер НОМЕР_2; магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою: АДРЕСА_1; мотоблок дизельний Forte.

Реєстраційні документи та документи про право власності на автомобіль Skoda Octavia Tour 1,9 ТDI, житловий будинок АДРЕСА_2, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» перебувають у ОСОБА_5, яка є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що оформлений на її ім'я та користується автомобілем SkodaOctavia Tour1,9 ТDI. Мотоблок також знаходиться у неї, повертати його в добровільному порядку вона відмовляється.

В добровільному порядку ділити нерухоме майно ОСОБА_5 відмовляється.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_4 з урахуванням уточнень остаточно просив суд: виділити в натурі йому у власність 49/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 за варіантом № 1, запропонованим експертом у висновку експертизи; житловий будинок АДРЕСА_2; грошову компенсацію за 1/2 частини автомобіля марки Skoda Octavia Tour 1,9 ТDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль ВАЗ (Богдан), державний реєстраційний номер НОМЕР_2; 1/2 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою: АДРЕСА_1 запропонованим експертом у висновку експертизи, а саме: 1-1 торговий зал площею 20,5 кв. м, споруди літ. «Кр.1» - ганок; мотоблок; грошову компенсацію за 1/2 частини теплиці, за адресою: АДРЕСА_4; грошову компенсацію за 1/2 частини (1 000 кущів троянд), що ростуть на присадибній ділянці, за адресою: АДРЕСА_4; різницю вартості часток.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя та його розподіл.

Позов мотивовано тим, що під час зареєстрованого шлюбу ними було придбано наступне майно: житловий будинок АДРЕСА_3, житловий будинок АДРЕСА_4, який оформлено на її ім'я; житловий будинок АДРЕСА_2, який оформлено на ім'я ОСОБА_4; автомобіль марки SkodaOctavia Tour1,9 ТDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; ВАЗ (Богдан), державний реєстраційний номер НОМЕР_2; причіп BLOME, державний реєстраційний номер НОМЕР_4; причіп ПП КДР 050105, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 остаточно просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, виділивши її частку в натурі. Поділити майно подружжя, визнавши за нею право власності на автомобіль марки Skoda Octavia Tour 1,9 ТDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; 49/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 за варіантом № 1, запропонованим експертом у висновку експертизи. Виділити ОСОБА_4 у власність 51/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3; автомобіль ВАЗ (Богдан), державний реєстраційний номер НОМЕР_2; причіп ПП BLOME, державний реєстраційний номер НОМЕР_4; причіп ПП КДР 050105, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, просила не стягувати з неї на користь ОСОБА_4 різницю вартості часток у розмірі 80 984,18 грн, оскільки у останнього залишилися у власності всі меблі та побутова техніка, електроінструменти та грошові кошти, самовільно побудований гараж, голубятня та альтанка.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року позов та зустрічний позов задоволені частково.

Суд виділив ОСОБА_4 у користування та у власність автомобіль Богдан 2312101, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2; КТЗ причіп легковий - В ПР КРД 050105, державний номерний знак НОМЕР_3, 2010 року випуску; житловий будинок АДРЕСА_2; 49/100 частину житлового будинку АДРЕСА_3 за варіантом № 1, встановленим експертом в експертному висновку, який складається з: - літ «А» - житловий будинок з прибудовою літ. «а», сіни у складі: 1-5 - кухні площею 11,2 кв. м; 1-6 - житлової кімнати площею 22,8 кв. м; 1-7 - житлової кімнати площею 12,4 кв. м. Разом площа становить 46,4 кв. м Господарські будівлі та споруди: літ. «Б» - сарай, літ. «б» - погріб; літ. «кр» - ганок; 1/2 літ. «М» - замощення; 1/2 літ. «№» - огородження; 1/2 літ. «№1» - хвіртка.

Виділив ОСОБА_5 у користування та у власність автомобіль SKODA Octavia Tour 1.9 TDI, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; житловий будинок АДРЕСА_4 з теплицею та 950 кущів троянд, які знаходяться за цією адресою; 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_3 за варіантом № 1, встановленим експертом в експертному висновку, який складається з: літ. «А» - житловий будинок з прибудовою літ. «а», сіни у складі: 1-1 - коридор 5,3 кв. м; 1-2 - котельня 3,5 кв. м;1-3 - туалет 1,5 кв. м;1-4 - ванна 3,1 кв. м; 1-8 - передпокій 7,4 кв. м; 1-9 - житлова кімната 12,8 кв. м; 1-10 - комора 3,6 кв. м; 1-11 - житлова кімната 12,4 кв. м. Разом площа становить 49,6 кв. м. З господарських будівель та споруд: літ. «В» - сарай; 1/2 літ. «М» - замощення; 1/2 літ. «№» - огородження;1/2 літ. «№1» - хвіртка. Павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 залишив у власності та користуванні ОСОБА_5

Стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію різниці вартості спільного майна подружжя в розмірі 155 281,00 грн, на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 4 250,80 грн.

Стягнув з ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 2 697,80 грн.

Суд першої інстанції визнав магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» вартістю 185 000,00 грн, теплицю та 950 кущів троянд спільною сумісною власністю подружжя, але враховуючи інтереси кожного з подружжя та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, те, що саме ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем з 2000 року та користується магазином для здійснення підприємницької діяльності з роздрібної торгівлі квітами, рослинами, насінням, добривами у спеціалізованих магазинах, відповідно до частини першої, третьої статті 71 СК України, дійшов висновку про присудження цього майна ОСОБА_5, врахувавши його вартість при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Вирішуючи спір в частині поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 та виділивши у власність ОСОБА_8 49/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, ОСОБА_5 - 51/100 частини, суд першої інстанції виходив із запропонованих проведеною у справі будівельно- технічною експертизою варіантів поділу з мінімальним відхиленням від розміру часток співвласників та враховуючи інтереси сторін. При цьому суд першої інстанції відмовив ОСОБА_5 у задоволенні її клопотання про не стягнення із неї різниці вартості поділеного майна та стягнув на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 155 281,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року скасовано в частині поділу житлового будинку АДРЕСА_3 та стягнення грошової компенсації.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 без стягнення грошової компенсації.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині поділу житлового будинку АДРЕСА_3 та стягнення грошової компенсації, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом не враховано положення частини п'ятої статті 71 СК України, зокрема, що присуджена судом грошова компенсація на депозитний рахунок суду ОСОБА_5 не внесена, тому спільне майно подружжя повинно бути поділено таким чином, щоб не допустити стягнення грошової компенсації розміру частки у спільному майні подружжя.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року в частині виділу у користування та у власність ОСОБА_5 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. А також скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року в частині присудження йому житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 без стягнення грошової компенсації, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили обставини у справі від яких залежить правильне вирішення спору та неправильно застосували положення статей 57, 60, 61, 71 СК України, не врахували, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, а також житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу у порядку передбаченому статтею 70 СК України з присудженням компенсації вартості частки (стаття 364 ЦК України).

В іншій частині рішення суду першої інстанції та апеляційного суду не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подала до суду заперечення на касаційну скаргу в яких зазначила, що суд першої інстанції з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, при поділі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» правильно визначив характер спірних правовідносин та норму матеріального права, що підлягає до застосування, рішення є законним та обґрунтованими, а тому підстави для їх скасування в цій частині відсутні. Крім того, ОСОБА_5 зазначила, що апеляційний суд, встановивши, що вона не внесла на депозит суду грошові кошти - компенсацію вартості части, відмовилась від отримання грошової компенсації за свою частку, дійшов обґрунтованого висновку про присудження ОСОБА_4 спірного житлового будинку з господарськими будівлями без присудження компенсації вартості часток.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте за час зареєстрованого шлюбу, за умови, що воно було придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

При цьому, у разі якщо майном користується приватний підприємець, то в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя є магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, яким користується фізична особа-підприємець ОСОБА_5 ОСОБА_4 має право вимоги виплати половини вартості цього майна чи на врахування його вартості при поділі майна подружжя, а не право власності на саме майно, чи право вимоги половини отриманого доходу від діяльності фізичної особи-підприємця. Проте ОСОБА_4 зазначених позовних вимог не заявляв, а вартість вказаного нерухомого майна було враховано при поділі майна подружжя.

Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1989 року до 17 липня 2015 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 серпня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Знам'янської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1648, ОСОБА_4 придбав будинок АДРЕСА_3.

У частині першій статті 22 КпШС України, тут і надалі, чинного на час набуття спірного нерухомого майна, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Статтею 29 КпШС України був визначений порядок поділу майна подружжя.

Вищевказані положення закону кореспондуються зі статтею 60, частиною першою статті 70, частинами першою та другою статті 71 СК України.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

За таких обставин, апеляційний суд, встановивши обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_5 відмовилася виплачувати компенсацію вартості частки ОСОБА_4, а також відмовилася від отримання компенсації вартості частки позивача за первісним позовом, враховуючи вартість майна, що підлягає поділу, частки сторін та їх інтереси, дійшов обґрунтованого висновку про передачу у власність ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_3 без присудження компенсації.

Апеляційний суд в оскаржуваній частині розглянув справу, виходячи з наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, виходить за межі повноважень Верховного Суду. Встановлені у справі обставини не спростовують висновків судів попередніх інтстанцій, тому не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, в частині визнання та залишення у власності та користуванні ОСОБА_5 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, а також рішення апеляційного суду, в частині передачі у власність ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_3 залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року, в частині, що не змінена судом апеляційної інстанції, щодо визнання та залишення у власності та користуванні ОСОБА_5 магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року в частині передачі у власність ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_3 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська