Справа № 266/3404/17
Провадженя№ 2/266/147/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г. за участю секретаря Циганкової М.М., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання дитини,
В вересні 2017 року позивач звернувся до суду із позовною завою до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з квітня 2001 року по 2014 рік перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого 08.03.2001 року в них народився син, ОСОБА_1 Син постійно мешкає з ним, висловлю свою думку про те, що йому хочеться залишатись жити разом з батьком. Позивач має всі необхідні житлові та побутові умови для проживання дитини, має стабільний заробіток, позитивно характеризується за місцем роботи та мешкання, не має шкідливих звичок. Для дитини позивачем створені умови для відпочинку, навчання та розвитку, яких потребує дитина. Також зазначив, що дитина мешкає в родині, в якій панує сприятлива моральна атмосфера, яка необхідна для дитини, яка потребує постійного лікування через наслідки черепно мозкової травми. На підставі викладеного просив суд визначити місце мешкання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_1
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що відповідач не мешкає з ним та сином спільно з січня 2017 року, її місце мешкання окремо, в орендованій квартирі з співмешканцем. У відповідача графік роботи пятиденний, він працює за графіком одна доба через дві. Дитина є інвалідом дитинства, однак обслуговує себе самостійно, внаслідок хвороби в дитини бувають напади. З квітня 2017 року спільно з ним та сином мешкає його матір, бабуся ОСОБА_6 Дитина проходить реабілітацію та лікування. Відповідач є психічно неврівноваженою особою, яка може влаштувати сварку в присутності дитини. Дитині нараховується пенсія за інвалідністю, відповідача отримує її, але на утримання дитини не надає. Дитина повністю знаходиться на його утриманні. Дитина задоволена життям з ним, більш прихильна до батька. Відповідач бажає забрати дитину собі, з вересня 2016 року спільно ми не мешкаємо, квартиру вона орендує з січня 2017 року разом з співмешканцем. Дитина адекватна, має власну думку. Бажає надати дитині освіту та лікувати його. Потребує рішення суду для отримання пенсії дитини. ОСОБА_6 навчається в ЗОШ №31 за індивідуальної програмою, до навчального закладу їздить самостійно. Не спів мешкає з іншою жінкою, вільний час присвячує сину. Відповідач один раз возила дитину на консультацію до тимчасового окупованого м. Донецьк, один раз за рік придбала сину сорочку та брюки. Син потребує батьківської опіки. Дитину з моменту травмування доглядали спільно, витрачали кошти власні та кредитні, разом возили дитину до Донецького реабілітаційного центру, крім однієї консультації, на яку їздила відповідачка з дозволом на перетин лінії розмежування. З квітня 2017 року з ними спільно мешкає його матір, приїздить з м. Лисичанськ Луганської області. ОСОБА_6 вміє розпалювати пічне опалення та користуватись телефоном, самостійно приймає ліки. Не повідомляв відповідачці про отримання нового посвідчення для сина, дзвінки від відповідача не надходили, номер її не блокував. В звязку із необхідністю поліпшення житлових умов та ремонтом в будинку тимчасово переїхав з дитиною до родичів. Відповідачка після вселення дитині часу не приділяє, предявляє вимоги по розділу майна. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_3О.в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що позивачем в повному обсязі виконано рішення Приморського районного суду м. Маріуполя про вселення ОСОБА_2, однак відповідачка зявляється в будинку на проміжок часу не більше 10 15 хвилин, що не може свідчити про бажання жити разом з сином. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що дитина з 2010 року знаходилась в лікарні, вона отримувала пенсію сина. З вересня 2015 року працевлаштувалась в звязку із тим, що дитина була здатна себе обслуговувати. Будинок №16 по вул. Східна в СТ «Вертикаль» був ними спільно з позивачем придбаний в 2010 році, вселились в будинок в 2011 році. Всі кошти, які вона отримувала йшли в сімейний бюджет. З 2014 року позивач не возив дитину до Донецького реабілітаційного центру, єдиний раз після 2014 року вона возила дитину самостійно, в 2016 році. В березні 2017 року позивач вигнав з будинку та заборонив сину мене пускати до оселі. Пенсію дитини після цього позивачу не віддавала, оскільки не мала до нього довіри. Разом з позивачем та сином мешкає його матір, яка декілька разів на рік приїздить до них з м. Лисичанськ Луганської області. Номер телефону позивача заблоковано. Дитина мешкає разом з позивачем з квітня 2017 року, дитина знаходиться на повному утриманні позивача та його матері, відповідачу приймати участь в утриманні дитини вони перешкоджають. Позивач переслідує корисливі мотиви. Не може сказати, чи отримує дитина належне лікування. З травня 2017 року придбала для сина ліки та одяг, наявні грошові кошти в сумі близько 5000 грн. має намір витратити на лікування сина. ОСОБА_6 дзвонить двічі на день, спілкується з вчителями в школі. Дитина самостійно їздить на навчання в ЗОШ №31. Під час спілкування пропонує сину житин з нею, однак син боїться батька, той налаштовує його проти матері. Син бажає мешкати з батьком. Її номер заблокували в телефоні сина, школу відвідувати не може оскільки має пятиденний графік роботи на посаді технічного працівника ДСНС.
Представник третьої особи, ОСОБА_5, в судовому засіданні підтримала висновок Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, просила прийняти рішення з його врахуванням на розсуд суду.
Під час судового засідання було заслухано думку дитини, ОСОБА_6, який в відсутності сторін по справі пояснив, що мешкає разом з батьком в будинку №16 по вул. Східна в СТ «Вертикаль». Матір з ними спільно не мешкає, вважає, що все сталось через сварки, які постійно відбувались за її ініціативи, він захищав батька. Після цього вона пішла на орендовану нею квартиру. Має бажання мешкати разом з батьком, оскільки під час мешкання з ним відсутні скандали, крики та бійки. Не бажає, що відповідачка мешкала разом з ними. Навчається в 8 класі ЗОШ №31 за індивідуальним графіком. З моменту, як мати пішла, з нею не спілкується не бажає чути крики, лайку на адресу близьких з її боку. Телефон відповідачки ніхто не блокував, навпаки вона не має бажання йому телефонувати. Не знає, коли в матері була відпустка. Бабуся та батько його проти матері не налаштовували. Не має бажання знову жити спільно з відповідачкою, оскільки вважає, що з її поверненням вона знову буде влаштовувати сварки та кричати, причин цього він не знає. До школи відповідачка приходила дуже давно. Також доволі давно придбала брюки. Пенсію отримує батько, гроші отримують та витрачають на його потреби. В період, коли отримувачем пенсії була відповідачка гроші не отримував. Не може пригадати коли востаннє мати йому дзвонила. Батько весь вільний час спілкується з ним, бере с собою коли кудись йде.
Заслухавши представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні докази надані сторонами, суд приходить до наступного:
Під час знаходження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі в них народилась спільна дитина ОСОБА_6 (а. с. 57)
ОСОБА_6 є інвалідом дитинства, 13.10.2009 року переніс важку скронево мозкову травму внаслідок ДТП (а. с. 11)
Сторони по справі припинили спільне мешкання, дитина з часу припинення спільного мешкання проживає спільно з батьком, ОСОБА_1, що підтверджується актами обстеження побутових умов 24.10.2017 року та від 24.10.2017 року та довідкою голови СТ «Вертикаль» (а. с.8, 44, 45)
З актів встановлено, що дитина мешкає разом з батьком постійно, для дитини створені всі необхідні побутові умови для мешкання, навчання, відпочинку та розвитку.
З моменту припинення спільного життя ОСОБА_2 припинила займатись лікуванням та оздоровлення дитини, яким повністю займається ОСОБА_1 (а. с. 46)
06.04.2018 року виконавчим комітетом Маріупольської міської ради було зроблено висновок про визначення місця мешкання ОСОБА_6 (а. с. 84)
При ухваленні висновку було повно та всебічно викладено обставини, на підставі чого з урахуванням інтересів дитини було ухвалено рішення про визначення місця мешкання дитини разом з батьком, ОСОБА_1
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя №266/4271/17 від 11.05.2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, яке було виконано позивачем по справі в повному обсязі (а. с. 108, 112)

Актом обстеження побутових умов від 04.10.2018 року встановлено, що відповідачка вселена до будинку №16 по вул. Сіхдна в СТ «Вертикаль» Приморського району м. Маріуполя на підставі рішення суду, зазначено, що між батьком дитини ОСОБА_1 та дитиною, ОСОБА_6 добрі відносини, дитина виховується за сприятливої атмосфери, знаходиться на утриманні ОСОБА_1 У висновку не зазначено факту мешкання відповідачки ОСОБА_2 в будинку.

Характеристикою ОСОБА_6 від 05.10.2018 року за місцем навчання ЗОШ №31 встановлено, що мати ОСОБА_6, ОСОБА_2 відвідала школу один раз для участі в батьківських зборах та двічі відвідала класного керівника. Батько дитини, ОСОБА_1, присвячує сину багато часу, систематично відвідує школу, виконує рекомендації вчителів, цікавиться досягненнями дитини в навчанні (а. с. 110)

Актом бесіди з неповнолітнім ОСОБА_6 від 04.10.2018 року встановлено, що аліменти використовуються ОСОБА_1 за цільовим призначенням, він має одяг та взуття відповідно до сезону, харчування та лікування. Крім того, батько проводить з ним багато часу, відвідує міста відпочинку та громадські місця. Також ОСОБА_1 піклується про його оздоровлення (а. с. 111)

ОСОБА_1 працює в 23 державній пожежно рятувальній частині 3 державного пожежно рятувального загону ГУ ДСНС України в Донецькій області на посаді командира відділення, за місцем роботи характеризуються позитивно, за місцем мешкання також має позитивну характеристику (а. с. 6, 7)

ОСОБА_2 працює прибиральником службових приміщень господарського відділення групи обслуговування частини забезпечення та обслуговування Аварійно рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в Донецькій області, за місцем роботи має позитивну характеристику (а. с. 42)

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Ч. 1 ст. 4 ЦК України встановлено Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Однак, суд зазначає, що Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України.

Тому, суд не може керуватись її положенням, оскільки вона не є частиною національного законодавства України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Тобто, право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.

Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України.

Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

У частині першій статті 3 Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому суд повинен використовувати положення вказаної Конвенції як частину національного законодавства при ухваленні рішень в справах даної категорії.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З даної норми виходить, що орган опіки або суд не можуть передати дитину на виховання та визначити її місце мешкання з тим з батьків, хто не має постійного доходу, байдуже відноситься до дитини або зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини

У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати його нормальному розвитку.

Суд переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дітьми повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В судовому засіданні встановлені та підтверджені матеріалами справи обставини, які дають суду підстави вважати, що поведінка відповідача наносить шкоду законним інтересам дитини, негативно впливає на її емоційний стан та розвиток.

При прийнятті рішення суд враховує думку дитини, ОСОБА_6, який на час судового розгляду досяг шістнадцятирічного віку, в судовому засіданні заявив, що для найкращого забезпечення його прав та інтересів бажає мешкати разом з батьком, підтвердивши, що його рішення рішення є виваженим та добровільним. аке рішення було пов'язано з поведінкою відповідачки в колі сім'ї, яку дитина сприймає як негативну та безвідповідальну.

Позивач ОСОБА_1 довів суду, що визначення місця мешкання з ним, батьком дитини, буде відповідати насамперед інтересам дитини, оскільки ним створені всі необхідні умови для утримання, розвитку, зростання та відпочинку ОСОБА_6М,, що також підтверджено самою дитиною, яка виховується батьком в дружній родині, яка опікується інтересами дитини.

Задоволення позовних вимог є, на думку суду, єдиним способом захисту інтересів дитини.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією ОСОБА_7 Верховного Суду, викладеній в постанові № 402/428/16-ц від 17.10.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 141, 151, 157, 161 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (87500, м. Маріуполь, СТ «Вертикаль», вул. Східна, б. 16, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (87500 м. Маріуполь, фактично мешкає за адресою: вул. Новоросійська, б. 14, кв. 22, зареєстрована за адресою: 87500, м. Маріуполь, СТ «Вертикаль», вул. Східна, б. 16 ), третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради (87517, м. Маріуполь, вул. Чорноморська, б. 6) про визначення місця проживання дитини- задовольнити повністю.

Визначити місце мешкання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_2, з батьком, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: м. Маріуполь, СТ «Вертикаль», вул. Східна, б. 16.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2018 року.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.