КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року

справа 761/29046/15-ц

провадження № 22-ц/824/826/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 травня 2018 року у складі судді Савицького О.А. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №490926148 від 28.10.2014 року у розмірі 56 948,67 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 45 716,18 грн., заборгованість по відсоткам становить 9 632,49 грн. та штраф становить 1 600,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22 травня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 58 166,67 грн., з яких: 45 716,18 грн. - заборгованість за кредитом, 9 632,49 грн. - заборгованість по відсотках, 1 600,00 грн. - штрафу, 1 218,00 грн. - судові витрати по сплаті судового збору.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що грошових коштів за кредитним договором №490926148 від 28.10.2014 року вона не отримувана, оскільки даний правочин був укладений між нею та позивачем з метою збільшення процентної ставки за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб «Максимум» від 16.10.2013 року. Вимоги про погашення спірної заборгованості вона не отримувала. Крім того, термін дії договору встановлено до 29.10.2019 року, а тому банком безпідставно заявлено вимогу про дострокове повернення заборгованості.

Також посилається на те, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ЦПК України, розгляд даної апеляційної скарги проведений без повідомлення учасників справи.

Представник позивача до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не подав.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Таким чином, розгляд справ та матеріалів, що знаходилися у провадженні Апеляційного суду м. Києва та Апеляційного суду Київської області, з урахуванням нового автоматичного розподілу справи, здійснюється Київським апеляційним судом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано зобов'язань за кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.10.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №490926148, який складається з двох розділів (а.с. 3-5).

За умовами даного договору відповідачу надано кредит у сумі 46 322,42 грн., процентна ставка за користування кредитом становить 39,9%, на строк до 29.10.2019 року. Кредит був наданий відповідачу шляхом перерахування грошових коштів у сумі кредиту на рахунок клієнта № НОМЕР_1, відкритий останньому в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, для зарахування коштів на повернення заборгованості за договором про відкриття кредитної картки.

Відповідно до п.п. 2.6 розділу 1 кредитного договору, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що у зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 17.09.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 56 948,67 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами кредитного договору №490926148 від 28.10.2014 року передбачено, що грошові кошти перераховуються на рахунок клієнта № НОМЕР_1, відкритий останньому в ПАТ «Альфа-Банк».

Відкриття даного рахунку відповідачем не заперечується.

Відповідно до виписки по особовим рахункам з 28.10.2014 року по 17.09.2015 року, сформованих 17.09.2015 року, позивачу надано кредит за кредитним договором №490926148 від 28.10.2014 року у сумі 46 322,42 грн. (а.с.11).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, відповідачем вносилися платежі по сплаті заборгованості за спірним кредитним договором, а саме 29.12.2014 року у сумі 3 885,00 грн., 28.02.2015 року у сумі 815,00 грн., 29.03.2015 року у сумі 1 035,00 грн., 29.06.2015 року у сумі 1 585,00 грн.

Вказані обставини підтверджують отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 46 322,42 грн. за спірним договором.

Також колегія суддів вважає, що отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором підтверджується тією обставиною, що позичальник з моменту підписання кредитного договору жодного разу не заявляла, що банком не виконані зобов'язання по наданню грошових коштів за договором кредиту.

Таким чином, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що нею не було отримано грошових коштів від позивача за спірним кредитним договором.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем взяті на себе зобов'язання за спірним договором були виконанні, кошти відповідачу у визначеному розмірі надані.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що кредитний договір №490926148 від 28.10.2014 року був укладений між нею та позивачем з метою збільшення процентної ставки за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб «Максимум» від 16.10.2013 року з огляду на наступне.

Відповідно до умов кредитного договору №490926148 від 28.10.2014 року, позивачем відповідачу надані кредитні кошти у розмірі 46 322,42 грн. Пунктом 2.4. якого передбачено, що кредит надано позичальнику виключно для сплати платежів з виконання зобов'язань позичальника за договором про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної карти VISA Альфа-Банк з відновлювальною кредитною лінією фізичної особи-резидента, укладеного із банком.

З наданого до суду відповідачем додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 16.10.2013 року, слідує, що сума ліміту встановлювальної кредитної лінії становить 41 850,00 грн.

Тобто, кредитний договір №490926148 від 28.10.2014 року не містить умов щодо збільшення процентної ставки за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб «Максимум» від 16.10.2013 року, метою його укладення було надання відповідачу кредитних коштів для повернення строкової та простроченої заборгованості по договору про відкриття кредитної картки, сплати строкових та прострочених процентів, супутніх послуг, інших фінансових зобов'язань позичальника та штрафів. Кредитний договір №490926148 від 28.10.2014 року укладений для погашення заборгованості відповідача перед банком за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб «Максимум» від 16.10.2013 року.

З викладеного слідує, що позичальник належним чином не виконувала зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, допустила заборгованість, а відтак з неї на користь позивача підлягає стягненню наявна заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно умов п. 15 розділу 2 кредитного договору №490926148 від 28.10.2014 року, позивач має право вимагати від відповідача дострокового виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, зокрема, у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов'язкового платежу.

Відповідачем останній платіж на виконання умов спірного договору був внесений 29.06.2015 року, тому позивач має право вимагати від відповідача дострокового виконання всіх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 13 розділу 2 цього договору, відповідач зобов'язався за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом 1 цього договору та/або інших платежів за договором сплатити позивачу штраф у розмірі якщо сума кредиту від 20 000,00 грн. до 49 999,00 грн. (включно) - 200,00 грн. за перший прострочений платіж та 500,00 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

17.09.2015 року позивачем направлена відповідачу вимога про дострокове повернення заборгованості за вих. № 80379-102 б/б з вимогою погасити прострочену заборгованість (а.с. 12).

Неотримання даної вимоги відповідачем відбулося не з вини банку, який здійснив необхідні дії для належного повідомлення відповідача.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 17.09.2015 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, а саме: заборгованість за кредитом в сумі - 45 716,18 грн.; прострочена заборгованість по сплаті відсотків в сумі - 9 632,49 грн..; штраф - 1 600,00 грн. а всього загальною сумою 56 948,67 грн.(а.с. 10).

ОСОБА_3, у порушення ст. 81 ЦПК України, докази, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності до основної суми заборгованості, колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Положеннями ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено для окремих вимог законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік щодо стягнення неустойки - пені та штрафу.

Проте позивачем було заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором до якої застосовується загальна позовна давність.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній платіж по сплаті заборгованості за договором кредиту здійснено ОСОБА_3 29.06.2015 року, до суду позивач звернувся у жовтні 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді