ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1154/18 Справа № 185/7675/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення заробітної плати і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній плати в розмірі 6672 грн. 29 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. В ході судового розгляду представник позивача ОСОБА_2 неодноразово зменшувала позовні вимоги, остаточно уточнивши їх заявою в судовому засіданні 18.12.2017 року, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за періоди та в розмірах: з 25.01.2016 року по 31.12.2016 року - 1088 грн. 20 коп., з 01.01.2017 року по 01.05.2017 року в розмірі - 1147 грн. 00 коп., всього в розмірі - 2235 грн. 20 коп. Також просила стягнути з відповідача моральну шкоду - 2000 грн. (а.с. 1-5,138-145,191-194).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення заробітної плати і відшкодування моральної шкоди - відмовлено (а.с.224-226).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.231-236)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий з 25.01.2016 року та працював у ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту обладнання на дільниці адміністративно-побутовий комбінат ШП-1, на 0,1 ставки з режимом роботи чотири дні на місяць по чотири години на день з окладом 190 грн., з попереднім навчанням в учбовому пункті (а.с.54-55).

Розпорядженням № 83 від 05.05.2017 року ВСП «ШУ Тернівське» звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.169).

Також судом встановлено, що позивач не пройшов навчання в учбово-курсовому комбінаті, тобто, весь період з 25.01.2016 року до 05.05.2017 року він працював учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту обладнання на дільниці адміністративно-побутовий комбінат на 0,1 ставки з режимом роботи чотири дні на місяць по чотири години на день.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оплата праці позивача проводилась відповідачем пропорційно відпрацьованому часу у період з 25.01.2016 року по 31.12.2016 року з місячного окладу 1900 грн. (10 відсотків тарифної ставки - 190грн.), що є більшим, ніж гарантований мінімальний розмір оплати праці, а з 01.01.2017 року - 3200 грн. (10 відсотків тарифної ставки - 320 грн.), що є гарантованим мінімальним розміром оплати праці, а тому заборгованість по оплаті праці позивача за період його роботи у відповідача з 25.01.2016 року по 05.05.2017 року відсутня.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право позивача на отримання відповідної заробітної плати за свою працю не порушено відповідачем, то відсутній факт нанесення йому моральної шкоди внаслідок невиплати зарплати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до Положення про оплату праці працівників ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та на підставі п.9.4., 9.5. діючої галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року р.№ 71 від 97.98.2001 року (з доповненнями та змінами), мінімальними гарантіями в оплаті є розмір тарифної ставки працівника першого розряду, розрахований із встановленої мінімальної годинної тарифної ставки, установленої законодавством, і збільшеної на коефіцієнти: 3,234 на підземних роботах, 1,514 - на роботах на шахтній поверхні (а.с.80, 208-209).

Згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», «Про Державний бюджет України на 2017 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року становив 1378 грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - 1450 грн., з 01.12.2016 року - 1600 грн., з 01.01.2017 року - 3200 грн.

Відповідно до ст. 207 КЗпП України за час проходження виробничого навчання, перекваліфікації або навчання іншим спеціальностям працівникам виплачується заробітна плата в порядку і у розмірах, що визначаються законодавством.

Відповідно до п.3 Положення про оплату праці за час виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 червня 1997 р. № 700 оплата праці учнів у разі індивідуального навчання професій робітників з почасовою оплатою праці провадиться: за перший і другий місяці навчання в розмірі 75 відсотків, третій і четвертий - 80, за всі наступні місяці до закінчення терміну навчання, передбаченого програмою, - 90 відсотків тарифної ставки першого розряду відповідної професії на підприємстві.

Згідно з п.10 Правил безпеки у вугільних шахтах, затверджених Наказом Держкомітету з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22.03.2010 року № 62 всі робітники, що обслуговують машини, механізми, повинні мати посвідчення на право обслуговування та управління ними, які видаються після навчання у навчально - курсових комбінатах (а.с.120).

Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 був прийнятий з 25.01.2016 року та працював у ВСП «ШУ Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» учнем електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту обладнання на дільниці адміністративно-побутовий комбінат ШП-1, на 0,1 ставки з режимом роботи чотири дні на місяць по чотири години на день з окладом 190 грн., з попереднім навчанням в учбовому пункті (а.с.54-55).

Позивач був направлений на навчання відповідно до програми підготовки електрослюсарів чергових і по ремонту обладнання, з ним були укладені договір № 13 від 25.01.2016року та договір № 150 від 07.04.2017року (а.с.110-118), однак навчання не пройшов.

Мінімальний гарантований законодавством посадовий оклад працівника шахтної поверхні за вказані періоди становив: 1378 х 1,514 = 2086,29грн., 1450 х 1,514 = 2195,3грн., 1600 х 1,514 = 2422,4грн.

Відповідно до довідки від 11.05.2017 року, виданої ВСП «ШУ Тернівське» оплата праці учнів здійснювалась з 01.04.2015 року згідно Доповнень та змін до "Положення про порядок оплати праці робітників ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля" від 27.04.2015 року, оплата учнів проводиться із розрахунку 75% від базового окладу робочого поверхні та 7 грейду (а.с.106).

75% від мінімального окладу робочого поверхні у період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року становило: 2086,29 х 0,75=1564,71 грн.; з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року: 2195,3х 0,75= 1646,46 грн.; з 01.12.2016 року - 2422,4 х 0,75=1816,8 грн.

Отже, з урахуванням встановленої позивачу ставки, режиму роботи та посадового окладу, отримана ним заробітна плата за спірний період не є меншою, ніж гарантований Законом мінімальний розмір заробітної плати.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки заробітна плата позивачу нараховувалася відповідно до норм чинного законодавства, з урахуванням встановленої розпорядженням по підприємству від 22.01.2016 року, ставки, режиму роботи та посадового окладу, й заборгованість по оплаті праці позивача за період його роботи відсутня. Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки відсутній факт невиплати позивачу заробітної плати.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, не врахувавши розмір мінімальної заробітної плати, встановлений Законом на період роботи позивача на підприємстві, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі твердження є надуманими, не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що позивач був прийнятий на роботу на 0,1 ставки з режимом роботи чотири дні на місяць по чотири години.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: