Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 Справа №607/7824/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу № 607/7824/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до укладеного між закритим акціонерним товариством комерційний банку «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), а отже і АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 кредитного договору від 14 червня 2007 року відповідач отримав кредит в сумі 10'000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язався повернути ці кошти та сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. Однак ОСОБА_1 належно не виконує взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 26'211,14 грн., яку позивач і просить з нього стягнути.

ОСОБА_1 подав відзив у якому посилається на пропуск банком строку позовної давності. На його думку, АТ КБ «ПриватБанк» мало право звернутись в суд до 01 серпня 2012 року. Останній платіж за договором ним було здійснено 29 липня 2009 року.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що за домовленістю між сторонами, а саме пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, позовна давність за кредитним договором відповідача, щодо вимог про повернення коштів, сплату відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У ній також зазначає, що проти задоволення позову заперечує і вважає, що у його задоволенні слід відмовити з підстав пропуску ПАТ «ПриватБанк» строку позовної давності.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

Як убачається з статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», воно є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк.

У 2018 році ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк». Даний факт є загальновідомим, а тому доказування не потребує в силу частини 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

14 червня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, котрий складається із анкети-заяви від 04 червня 2007 року, а також умов та правил надання банківських послуг (далі Кредитний договір).

Згідно даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10'000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 6.5 умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 6.6 Умов передбачено обов'язок клієнта, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Зі змісту пункту 8.6 Умов слідує, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових обов'язків, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

У разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків вцілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором (пункт 5.2 Умов).

Із статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України вбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до статей 549, 550, 551 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Всупереч вказаним вище вимогам закону та умовам кредитного договору відповідач неналежно виконує свої зобовязання перед позивачем, внаслідок чого, станом на 31 березня 2018 року, у нього утворилась заборгованість. Про це свідчить наданий позивачем розрахунку заборгованості.

За таких обставин, має місце порушення відповідачем прав позивача.

За їх захистом ПАТ «ПриватБанк» звернулось до суду 04 травня 2018 року.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України, пункт 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Умовами Кредитного договору сторони визначити, що строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії карти.

Згідно з пунктом 3.1.1. Умов, строк дії карти вказаний на її лицевій стороні (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Як вбачається з довідки № 30.1.0.0/2-20180430/558 від 04 жовтня 2018 року, відповідач, згідно Кредитного договору отримав карту з терміном дії до липня 2009 року.

Таким чином 31 липня 2012 року був останнім днем строку в межах якого позивач міг захистити свої порушене право шляхом звернення до суду.

Однак зробив він це лише 04 травня 2018 року, тобто після спливу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Таку заяву відповідач зробив 18 вересня 2018 року, вказавши про це у прохальній частині відзиву.

Таким чином у даному позові слід відмовити у звязку з спливом позовної давності.

Суд відкидає доводи представника позивача про те, що наслідок домовленості між сторонами Кредитного договору строк позовної давності був збільшений до 50 років за наступних міркувань.

Справді, частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Як уже зазначалось вище, заява, а також умови та правил надання банківських послуг (чинні на момент підписання) і складають домовленість між сторонами Кредитний договір.

До позовної заяви та представник АТ КБ «ПриватБанк» додав Умови, у яких відсутня домовленість сторін про продовження строків позовної давності.

Отже, в момент укладення Кредитного договору сторони не досягали таких домовленостей.

У подальшому, до відповіді на відзив представник позивача долучив умови та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, у яких уже наявне посилання (пункт 1.1.7.31) на збільшення строку позовної давності до 50 років за вимогами про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів).

Також додано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, підписану позивачем та відповідачем 26 грудня 2011 року.

Доказів того, що в результаті підписання такої заяви відповідач приєднався саме до умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, а тому мало місце збільшення позовної давності, позивачем не надано і судом не встановлено.

Керуючись статтями 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 30 листопада 2018 року.

Реквізити сторін :

позивач : Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місце знаходження вул. Набережна, Перемоги, 50, м. Дніпро,49094, ;

відповідач : ОСОБА_1, зареєстрована адреса місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Головуючий суддяОСОБА_2