Дата документу 27.11.2018 Справа № 319/36/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/226/18 Головуючий у 1 інстанції Ходько В.М.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості .

В обґрунтування позову зазначено, що сторони 18.01.2011 року уклали договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків та інших витрат і станом на 31.10.2017 року має заборгованість - 80 426,57 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в сумі 80 426,57 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За положеннями частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2011 року сторони уклали кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).

Розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення яких до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.7).

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_3 (а.с.6).

Згідно зі змістом вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, остання погодилась, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Умови і Правила викладені на банківському сайті, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же термін.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами за договором (п.2.1.1.7.5 Умов і правил). Тарифами встановлено сплату штрафу: в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (Витяг з Тарифів).

Згідно з п. 1.1.2.4 Умов за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.01.2011 року, укладеного між сторонами, останній платіж на погашення кредиту був здійснений позичальником 11 лютого 2015 року (а.с.4-5).

За розрахунком банку станом на 31 жовтня 2017 року ОСОБА_3 має заборгованість - 80426,57 грн., яка складається з наступного: 3550,03 грн. - заборгованість за кредитом; 69237,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3332,88грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3806,03 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Відповідно до ст. ст. 76-78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом всього часу дії кредитного договору, починаючи з 18.01.2011 року до 11.02.2015 року періодично сплачувала кошти за договором (а.с.4-5).

Матеріали справи не містять заперечень відповідача ОСОБА_3 стосовно безгрошовості укладеного між сторонами договору.

Відповідно до п.п.1.10., 4.1-4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року ( далі за текстом Положення» операційна діяльність банку- це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведення їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити6 номер особового рахунку; дату здійснення останньої ( попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента4 номер рахунку кореспондента4 номер документа4 суму операції( відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку4 суму вихідного залишку.

Згідно з п.п. 5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи в підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, рух коштів на рахунку, який відкрито на ім'я ОСОБА_3 підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.83зв. -87).

Однак, суд першої інстанції не врахував наведених вище норм чинного законодавства, усупереч п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у зв'язку з чим прийшов до неправильного висновку про недоведеність позовних вимог, не взяв до уваги, що надані позивачем зазначені виписки з карткового рахунку ОСОБА_3 є належними доказами надання банком кредитних коштів відповідачу, отримання і використання таких коштів відповідачем.

Разом із тим, колегія враховує положення ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. фіксована частина, 3806,03 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2011 року 3550,03 грн. - заборгованість за кредитом; 69237,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3332,88грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Встановлено, що відповідачем до ухвалення рішення у справі судом першої інстанції заяви про застосування позовної давності не подавалося, її заперечення зводилися лише до того, що вона не пам'ятає чи укладався між нею та Банком кредитний договір, відсутні докази отримання нею кредитних коштів.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого, за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 80426,57 грн., задоволено 76120,54грн.) - в розмірі 1514,34 грн., за подання апеляційної скарги - в розмірі 2271,50 грн., всього розмір компенсації судового збору, який підлягає стягненню ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» становить 3785,84 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів ,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» -задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2018 року по цій справі - скасувати та прийняти нову постанову :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.01.2011 року в розмірі : 3550,03 грн. - заборгованість за кредитом; 69237,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3332,88грн. - заборгованість за пенею та комісією, а всього 76120,54грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати в сумі 3785,84 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: