ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8376/17
провадження № 2/753/1639/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: 1. ОСОБА_5, 2. ОСОБА_6,

представник відповідача 1:Соболь Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_7, позивач) звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень № АДРЕСА_1, укладених 27.09.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_6, ОСОБА_5, відповідачі).

Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_2. Відтак позивачу як співвласнику будинку відповідно до положень ст. 382 ЦК України належать на праві спільної власності приміщення загального користування, в тому числі і приміщення технічного поверху (горища), де розташовані нежитлові приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2. У грудні 2016 р. позивач дізналась, що нібито у 2008 р. замовник будівництва КП «Житлоівестбуд-УКБ» продав вищевказані приміщення ВАТ «Закритий не дисертифікований корпоративний інвестиційний фонд» Перший інвестиційний фонд нерухомості», який, в свою чергу, продав їх ОСОБА_6, а остання - ОСОБА_5 Натомість КП «Житлоінвестбуд-УКБ» повідомив, що вказані приміщення нікому не продавав і не мав жодних правовідносин з ВАТ «Закритий не дисертифікований корпоративний інвестиційний фонд» Перший інвестиційний фонд нерухомості». Київське міське бюро технічної інвентаризації також підтвердило, що вищевказані приміщення на праві приватної власності не реєструвалися. Посилання в оспорюваних договорах на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2008 також не відповідає дійсності, оскільки такої цивільної справи в суді немає і з огляду на відсутність такого об'єкта нерухомості на горищі - технічному поверсі будинку, побудованого, проінвентаризованого, прийнятого в експлуатацію та зареєстрованого у встановленому законом порядку, ухвалюватись не могло. Відтак зважаючи на те, що позивач є співвласником будинку, та нею не надавалась згода на розпорядження вищевказаними приміщеннями, оспорювані договори порушують її права.

Ухвалою від 19.06.2017 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

16.08.2017 суд постановив ухвали про накладення арешту на нежитлові приміщення НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 та про витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. копій оспорюваних договорів та документів, які надавались для їх посвідчення.

16.01.2018 суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою від 08.05.2018 (протокольною) суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_5 виклала заперечення на позов у відзиві, у якому обґрунтувала свою позицію такими аргументами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За приписами ст. 626, 627, 628, 638 цього Кодексу договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оспорювані договори були укладені з додержанням вищевказаних норм цивільного законодавства, у них викладені усі визначені законом істотні умови, договори укладені у належній формі і нотаріально посвідчені, а відтак вони є правомірними. Нежитлові приміщення належали продавцю ОСОБА_6 на підставі рішення суду, яким встановлено, що приміщення відповідають вимогам будівельних норм і правил. З огляду на принцип правової певності вищевказане рішення не може бути поставлене під сумнів. В розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» нежитлові приміщення є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин, при цьому позивачем не надано доказів, які б свідчили, що приміщення використовуються для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Лист КП «Житлоівестбуд-УКБ», на який посилається позивач, є неналежним доказом, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між доказом і предметом доказування. Нежитлові приміщення дійсно не реєструвались Київським міським бюро технічної інвентаризації, оскільки вперше були зареєстровані приватним нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у 2016 р., і такі дії відповідача не суперечать нормативно-правовим актам у сфері реєстрації права власності. Набувши право власності на нежитлові приміщення у спосіб, визначений законами України, ОСОБА_5 уклала з Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» низку договорів щодо їх обслуговування, які нею належним чином виконуються. Будівельні роботи у цих приміщеннях відповідачем не здійснюються, а відтак не було потреби в отриманні дозвільних документів.

Відповідач ОСОБА_6 викликалась в судове засідання у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем її проживання, проте до суду вона не з'явилася без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подала.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

27.09.2016 між ОСОБА_6 (продавцем) та ОСОБА_5 (покупцем) укладено договори купівлі-продажу нежитлових приміщень НОМЕР_2 та НОМЕР_1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Вказані договори були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. за реєстраційними номерами 4480 і 4483, відповідно.

Відповідно до умов оспорюваних договорів ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_9, передала, а ОСОБА_5 - прийняла у власність вищевказані нежитлові приміщення, які належать продавцю на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2008 у справі № 2-3651.

Право власності ОСОБА_6 на вищевказані нежитлові приміщення було зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.04.2016 за реєстраційними номерами 00, 00, номери записів про право власності: 14252131, 14251265, відповідно.

Правовою підставою заявлених ОСОБА_7 вимог про недійсність договорів є положення статті 215, частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України.

За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої та п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проте обставин, які б давали підстави вважати, що зміст укладених відповідачами договорів купівлі-продажу суперечить закону, іншим актам цивільного законодавства або моральним засадам суспільства, судом не встановлено.

Так, відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відтак істотними умовами договору купівлі-продажу, що визначені законом, є його предмет - товар, який є у продавця на момент укладення договору, або який буде набутий продавцем у майбутньому, та його ціна (частина 1 статті 656, стаття 691 ЦК України).

За приписом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Водночас стаття 392 цього Кодексу визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За загальним правилом, встановленим статтею 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що оспорювані договори за формою та змістом відповідають вимогам закону.

Право власності продавця ОСОБА_6 на відчужувані нею нежитлові приміщення виникло на підставі рішення суду, це право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку, а отже саме їй належали правомочності щодо володіння, користування та розпорядження цими приміщеннями.

Рішення суду про визнання за ОСОБА_6 права власності на нежитлові приміщення набрало законної сили, воно ніким не скасоване і є чинним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності (правової певності), який передбачає, що рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відтак в рамках вказаного провадження суд не вправі давати оцінку законності та обґрунтованості рішення суду про визнання права власності на нежитлові приміщення за ОСОБА_6

З огляду на викладене, суд відкидає доводи позивача і надані ним докази на підтвердження відсутності правовідносин замовника будівництва з ВАТ «Закритий не дисертифікований корпоративний інвестиційний фонд» Перший інвестиційний фонд нерухомості» і ОСОБА_6, відсутності розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо визначення статусу предмета оспорюваних договорів як нежитлових приміщень та їх невідповідності вимогам будівельних норм і правил, оскільки вказані обставини мають значення для вирішення (перегляду) справи про визнання права власності на нежитлові приміщення за первісним власником (ОСОБА_6.), але причинно-наслідковий зв'язок між цими доказами і предметом доказування у даній справі відсутній.

Належних і достатніх доказів, які б підтверджували доводи позивача про те, що таке судове рішення не ухвалювалось, суду не надано.

До того ж відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після недійсного правочину, не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

Як роз'яснив Верховний Суд України у вказаній постанові, в такому разі майно може бути витребувано власником від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України

Не встановлено і інших обставин, які б давали підстави вважати, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки не були додержані інші, визначені частинами другою, третьою та п'ятою статті 203 ЦК України, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Отже зважаючи на недоведеність невідповідності змісту договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, моральним засадам та порушення цими договорами суб'єктивного права чи цивільного інтересу позивача, підстав для визнання їх недійсними суд не вбачає.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позову, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 16 серпня 2017 року.

Зняти арешт з нежитлового приміщення НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 115,5 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00) та нежитлового приміщення НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 102,22 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повне судове рішення складене 30.11.2018.