КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 380/839/18 Головуючий у 1-й інстанції - Косович Т.П. Апеляційне провадження №22-ц/824/2584/18 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 22 серпня 2018 року, ухваленого у складі судді Косович Т.П. в приміщенні Тетіївського районного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

Посилається на те, що він є власником 2/3 частин вищевказаного будинку. Відповідач зареєстрований в будинку, проте з 2013 року там не проживає і добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим створює перешкоди позивачу, як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 22 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, визнати ОСОБА_3таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 в 2/3 його частини, які належать ОСОБА_1, а саме: веранди -площею 6,4 кв.м., топкової - площею 12,4 кв.м., коридор - площею 3,9 кв.м., вітальня - площею 15,1 кв.м., кухня - площею 6,9 кв.м., надвірні будівлі: хлів -1969 року побудови, хлів з прибудовою -1968 року побудови; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що третя особа ОСОБА_4 як власник частини спірного будинку надала дозвіл на реєстрацію в ньому свого сина - відповідача ОСОБА_3, оскільки відповідач зареєстрований в будинку з 23.08.2012 року, а ОСОБА_4 власником 1/3 частини будинку стала 19.02.2016 року. Крім того, зазначає, що право спільної часткової власності на будинок між позивачем та третьою особою припинено, що підтверджується рішенням Тетіївського районного суду Київської обл., яким визнано за позивачем право власності на 2/3 частини спірного будинку з надвірними будівлями та виділено йому в натурі, а саме: веранду - площею 6,4 кв.м., топкову - площею 12,4 кв.м., коридор - площею 3,9 кв.м., вітальню - площею 15,1 кв.м., кухню - площею 6,9 кв.м., надвірні будівлі: хлів -1969 року побудови, хлів з прибудовою -1968 року побудови. Таким чином, позивач має право самостійно, без погодження з третьою особою вирішувати питання про наслідки втрати права користування відповідачем, належними йому 2/3 частинами житлових приміщень в спірному будинку. До спірних правовідносин підлягають застосуванню статті 71,72 ЖК України, факт відсутності відповідача у місці зареєстрованого найму житлового приміщення за адресою спірного будинку з березня 2013 року встановлено у рішенні суду, із заявою про продовження строку, як то передбачено ч.2 ст.71 ЖК України відповідач до наймодавця не звертався. Оскільки третя особа ОСОБА_4 бажає, щоб право користування житлом у відповідача було збережено, позивач не заперечує проти задоволення його позовних вимог лише в частині належних йому 2/3 частини будинку.

Представник третьої особи ОСОБА_4 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти апеляційної скарги. Посилається на те, що в апеляційній скарзі позивачем змінено позовні вимоги. Позивач так як і третя особа є власниками 2/3 та 1/3 відповідно будинку АДРЕСА_1. Зазначає, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням спрямоване на те, щоб зняти відповідача з реєстрації. Проте до моменту присвоєння вказаним приміщенням різних поштових адрес, вирішити це питання не можливо. Третя особа, яка є власником 1/3 домоволодіння, не бажає, щоб її сина виписували із спірного будинку, а без її волі зробити це неможливо. З даного приводу Старостинським округом №7 Виконавчого комітету Тетіївської міської ради надано лист № 124 від 26.10.2018, відповідно до якого надано рекомендації та вказано про можливість присвоєння часткам різних поштових адрес. Вказаний лист судом першої інстанції не досліджувався, оскільки виданий лише 26.10.2018 року.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

Посилається на те, що відповідач зареєстрований в будинку, проте з 2013 року там не проживає і добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим створює перешкоди позивачу як власнику будинку в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт втрати відповідачем права користування житловим приміщенням не доведено, оскільки відповідач у спірному будинку зареєструвався з дозволу одного із власників житла - свої матері ОСОБА_4, яка відповідно до закону має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. При цьому, між ними було досягнуто згоди проте, що ОСОБА_3 зможе користуватися даним житлом в будь-який час, коли в нього виникне необхідність і реєстрація не зобов'язує його постійно проживати в даному будинку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6).

Власником іншої частини спірного будинку - 1/3, є третя особа у справі ОСОБА_4, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.38).

Як вбачається з матеріалів справи, у даному будинку, крім позивача, з 23.08.2012 року зареєстрований відповідач у справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином ОСОБА_4 (довідка виконавчого комітету Тетіївської міської ради Старостинського округу № 7 с. Ненадиха № 204 від 08.06.2018 року (а.с.9), копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с.42), копія свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 (а.с.41).

З березня 2013 року відповідач ОСОБА_3 в будинку не проживає, що підтверджуються довідкою виконавчого комітету Тетіївської міської ради Старостинського округу № 7 с. Ненадиха № 210 від 13.06.2018 року (а.с. 10), поясненнями позивача та показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, допитаних в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що третя особа ОСОБА_4, як власник частини житлового будинку АДРЕСА_1, надала дозвіл на реєстрацію в даному будинку свого сина відповідача ОСОБА_3 При цьому між ними було досягнуто згоди про те, що ОСОБА_3 зможе користуватися даним житлом в будь-який час,коли в нього виникне необхідність і реєстрація не зобов'язує його постійно проживати в даному будинку.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщенняабо обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За умовами ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Враховуючи те, що відповідач у будинку АДРЕСА_1 зареєструвався з дозволу одного із власників житла - свої матері ОСОБА_4, при погодженні умов, що він буде користуватися даним житлом в будь-який час, коли в нього виникне необхідність і реєстрація не зобов'язує його постійно проживати в даному будинку, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_8 заявлено позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 в 2/3 його частини, які належать ОСОБА_1, а саме: веранди - площею 6,4 кв.м., топкової - площею 12,4 кв.м., коридор - площею 3,9 кв.м., вітальня - площею 15,1 кв.м., кухня - площею 6,9 кв.м., надвірні будівлі: хлів -1969 року побудови, хлів з прибудовою -1968 року побудови.

Отже, в апеляційній скарзі позивачем фактично змінено позовні вимоги.

Відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року припинено право спільної часткової власності на спірний будинок між позивачем та третьою особою, тому позивач має право самостійно без погодження з третьою особою ОСОБА_4 вирішувати питання про наслідки втрати права користування відповідачем ОСОБА_3, належними йому 2/3 частинами житлових приміщень у спірному будинку.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщеннямнарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової територіїта проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку(квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідност. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач являється сином ОСОБА_4, якій належить 1/3 частки в спірному будинку. ОСОБА_4 надала дозвіл на реєстрацію в даному будинку свого сина ОСОБА_3 Між відповідачем та його матір'ю досягнуто згоди, що він може користуватися належним їй житловим приміщенням в будь - який час, коли в нього виникне необхідність. ОСОБА_4 заперечила проти задоволення позовних вимог щодо визнання її сина таким, що втратив право користування спірним будинком.

Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки між співвласниками спірного будинку не досягнуто згоди щодо виділення в натурі частки у спільній частковій власності, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача втратившим право користування жилим приміщення, яке в тому числі належить одному із співвласників - матері відповідача, не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач втратив право користування жилим приміщення на підставі статей 71, 72 ЖК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані норми закону не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 22 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.