Справа № 282/1238/18
Провадження № 2/282/497/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Вальчук В. В.

при секретарі судового засідання: Демчук В. І.

за участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Любар в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любарської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на квартиру та розпорядження органу приватизації частково недійсними та їх часткове скасування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом у якому зазначає, що починаючи з липня 1998 року по даний час він проходить військову службу в ЗС України.

Під час проходження військової служби він перебував на квартирному обліку та

15.08.2008 року одержав ордер на службове житлове приміщення, а саме: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6, де зараз проживає разом зі сім'єю.

У серпні 2018 року, у відповідності до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він почав збирати відповідні документи для того, щоб скористатися правом безоплатної приватизації виділеного йому вищевказаного службового житла. Проте, у серпні 2018 року з повідомлення Новоград-Волинського МБТІ дізнався, що на його ім'я 28.06.1993 року здійснено безоплатну приватизацію житла, а саме: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Приватизацію 1/3 частки вказаної квартири здійснено за заявою його матері ОСОБА_2, без повідомлення його про такі дії, після чого відділ приватизації комунального майна Любарської райдержадміністрації видав розпорядження №71 про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на житло на Ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/3 частці у кожного. Про такі дії своїх батьків на той час він не був обізнаний та не бажав отримувати в порядку приватизації у власність частину даної квартири.

В результаті неправомірних дій батьків були порушені його охоронювані законом права та інтереси на отримання у власність житла в результаті приватизації, його позбавили права на вільний вибір способу задоволення своїх потреб у житлі. Тому він вважає, що умови приватизації зазначеної квартири необхідно змінити, скасувавши її в частині передачі йому у приватну спільну часткову власність 1/3 частки квартири, а тому він просить суд визнати частково недійсним та частково скасувати Свідоцтво про право власності на житло, видане 28 червня 1993 року Відділом приватизації майна комунальної власності Любарської райдержадміністрації в частині посвідчення права приватної спільної часткової власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а також пояснив, що на момент приватизації даної квартири та видачі його батькам Свідоцтва про право власності на житло він був неповнолітнім та не цікавився і не був обізнаний про справи батьків щодо приватизації квартири. Під час приватизації квартири він особисто своєї згоди на передачу йому у власність 1/3 частки квартири не давав. Батьки, будучи законними представниками, не повідомляли його з даного приводу. В документах щодо приватизації квартири відсутні будь-які документальні підтвердження, в тому числі заяви батьків в його інтересах щодо передачі останньому у власність частки квартири. Весь цей час він вважав, що дана приватизована квартира є власністю лише батьків. Документами про право власності на квартиру він ніколи не цікавився, з ними не знайомився, а батьки самі ніколи не пропонували йому ознайомитись з цими документами. Про вказаний факт дізнався лише в серпні 2018 року, коли у відповідності до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», почав збирати відповідні документи для того, щоб скористатися правом безоплатної приватизації виділеного їй службового житла, а саме: квартири АДРЕСА_3.

Представник Любарської селищної ради у підготовче судове засідання не з'явився, у заяві, що надійшла на адресу суду вказав, що просить підготовче судове засідання проводити у його відсутності, проти задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з'явилася, однак подала заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає повністю.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) приватизації підлягає Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

В розумінні ч.2 ст.8 Закону право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах.

Судом встановлено, що розпорядженням органу приватизації Любарської районної державної адміністрації №71 ОСОБА_2, як наймачу квартири, передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_4.

22 січня 1982 року виконавчим комітетом Любарської районної ради народних депутатів на ім'я матері позивача ОСОБА_2, видано ордер на право зайняття 3-х кімнат в будинку АДРЕСА_7. Сім'я останньої на той час складалася із трьох осіб в тому числі і позивача ОСОБА_1

В подальшому на підставі вищевказаних документів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 28.06.1993 року, відділом приватизації комунального майна Любарської райдержадміністрації оформлено Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1, по 1/3 частці кожному.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Законом передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує довідку про склад сім'ї та займані приміщення, відомості про які та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла (Наказ Держжитлокомунгоспу від 15.09.1992 року №56).

Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 письмову заяву про свою згоду на приватизацію квартиру не подавав.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем. Тобто Закон пов'язує момент виникнення права на приватизацію житла у осіб, які проживають з наймачем, з фактичним проживанням, а не реєстрацією місця проживання (пропискою). На момент приватизації даної квартири та видачі Свідоцтва про право власності на житло від 28 червня 1993 року позивач був неповнолітнім. На той час, будучи неповнолітнім, він не цікавився та не був обізнаний про справи батьків щодо приватизації квартири.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Тобто Законом визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Проте, під час приватизації квартири ОСОБА_1 особисто своєї згоди на передачу йому у власність 1/3 частки квартири не давав. В документах щодо приватизації квартири відсутні будь-які документальні підтвердження, в тому числі заяви батьків в інтересах позивача, щодо передачі останньому у власність частки квартири.

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Враховуючи усе вищевикладене, слід зазначити, що приватизація квартири здійснена з порушенням чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства та законних прав на приватизацію ОСОБА_1, що стало наслідком позбавлення його законного права приватизувати інше житло.

Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.76-80, 89, 263 - 265, 271 - 273, 354, 355 ЦПК України, ст..47 Конституції України, ст.ст.5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати частково недійсним та частково скасувати Свідоцтво про право власності на житло, видане 28 червня 1993 року Відділом приватизації майна комунальної власності Любарської райдержадміністрації в частині посвідчення права приватної спільної часткової власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_8.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п.15.5, п.15 ч.1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В. В. Вальчук