Справа № 690/181/18
Провадження № 2-о/690/9/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Ватутінський міський суд Черкаської області

в складі:головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання Вельган А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_2 (представник заявника за довіреністю - ОСОБА_3О.), заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_4, - про встановлення юридичного факту,

в с т а н о в и в:

Заявник, ОСОБА_2, 25.05.2018 р. звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою, про встановлення юридичного факту спільного проживання однією сімю ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_6 на час його смерті 23.08.1959 р., а також ОСОБА_5 та заявника на час її смерті 27.02.1977 р.

Зазначив, що встановлення цих юридичних фактів йому необхідне для оформлення спадщини за заповітом після смерті бабусі, ОСОБА_5, померлої 27.02.1977 р., яка була ним фактично прийнята. В свою чергу ОСОБА_5 прийняла, проте не оформила спадщину від свого чоловіка - ОСОБА_7, який помер 23.08.1959 р.. На момент його смерті вони проживали разом за адресою: м. Київ, пров. Кочубеївський, буд. 18, п/б. На момент смерті його бабусі - 27.02.1977 р. він проживав разом з нею та дружиною ОСОБА_8 за однією адресою: м. Київ, пров. Кочубеївський, буд. 18, п/б.

В подальшому 07.12.2016 р. він звернувся до приватного нотаріуса, ОСОБА_4, із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 10.12.1975 р. після його померлої бабусі - ОСОБА_5 ОСОБА_1 від 21.05.2018 р. йому було відмовлено у відкритті спадкової справи - не надано доказів спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 станом на 23.08.1959 р. та не надано документів щодо спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 станом на 27.02.1977. Також нотаріусом було рекомендовано звернутись до суду за місцем проживання із заявою про встановлення вказаних юридичних фактів.

Таким чином, для відкриття спадкової справи та відповідно реалізації цивільного права заявника на отримання спадщини за заповітом після його померлої бабусі, ОСОБА_5, необхідно встановити вищевказані юридичні факти:

Через втрату сімейного архіву, багато документів не збереглось, тому відомості про родинні зв'язки родини ОСОБА_5 - ОСОБА_2 необхідно було встановлювати шляхом направлення відповідних запитів до архівних установ, що зайняло чималий проміжок часу, зокрема було встановлено, що ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_9) У.В. народилась 10.12.1892 в с. Великі Дмитровичі Київського повіту губернії; 25.09.1923 р. у Либідському районному ЗАГСІ м. Києва зареєстровано актовий запис №1067 про шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_6; 02.04.1914 міститься запис про народження ОСОБА_10, батьками якої є ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_5; 30.11.1933 Сталінським районним відділом ЗАГС м.Києва було зареєстровано актовий запис №757 про шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, після шлюбу прізвище ОСОБА_10 змінилось на «Гончарук»; відповідно до актового запису про народження ОСОБА_2, який народився 20.05.1950, матір'ю ОСОБА_2 - є ОСОБА_12; 23.08.1959 помер ОСОБА_6, який згідно актового запису про смерть проживав на момент смерті за адресою: м. Київ, Уборичів провулок, 18-1 (в подальшому провулок було перейменовано на Кочубеївський); документи про смерть отримала мати ОСОБА_2 - ОСОБА_12, яка теж проживала на той час за вказаною адресою; 27.02.1977 померла ОСОБА_5; ОСОБА_12 померла 10.10.1996; будинок за адресою: м. Київ, пров. Кочубеївський, 18 належав ОСОБА_6 на підставі акту купівлі - продажу від 22.03.1928.

Через те, що з моменту вищевказаних подій пройшов чималий проміжок часу та у зв'язку з втратою сімейного архіву родини ОСОБА_5 -ОСОБА_12, встановити іншим чином факти спільного проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2, окрім як в судовому порядку неможливо. Просив позов задовольнити.

Заінтересована особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_4, у судове засідання не зявилася, надіслала до суду письмові пояснення, просить заяву ОСОБА_2 розглядати без її участі, про встановлення вказаного факту не заперечує. Додатково зазначила, що упродовж 2016-2017 років шляхом направлення запитів до архівних установ міста Києва та Київської області вдалося встановити родинні звязки та підтвердити документально факт того, що ОСОБА_2 дійсно є онуком померлої ОСОБА_5, яка в свою чергу є дружиною ОСОБА_7, який згідно листа КМБТІ від 28.12.20126 р. №2412 рахується власником приватного будинку за адресою: м. Київ, пров. Кочубеївський, 18. В свою чергу саме наведений будинок вказаний в заповіті ОСОБА_5 від 10.12.1975 р., який посвідчено Другою Київською державною нотаріальною конторою, як майно, яке вона заповідає своєму онуку ОСОБА_2 Таким чином для відкриття спадкової справи за заявою ОСОБА_2 після померлої ОСОБА_5 необхідним є встановлення наступних юридичних фактів: факту спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_7 станом на момент смерті ОСОБА_7 (23.08.1959 р.) та факту спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 та її онука ОСОБА_2 станом на момент смерті ОСОБА_5 (27.02.1977 р.).

У судовому засіданні представник заявника на підставі довіреності заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у заяві, просив задовольнити.

Суд, заслухавши вступне слово представника заявника, дослідивши докази у справі та нотаріально посвідчені пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13, які попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Заявник, ОСОБА_2, народився 20.05.1950 р. а м. Києві, в графі матір зазначено «Гончарук Марія Сергіївна», що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9-10)

Мати заявника уклала 30.03.1933 р. шлюб з ОСОБА_11, складений Сталінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Києва, внаслідок чого змінила прізвище з «Клімкова» на «Гончарук», що підтверджується листом №068/02-12/395 Державного архіву м. Києва від 01.03.2018 р. (а.с.16-19).

Відповідно до відомостей метричної книги церкви ОСОБА_14 с. Великі Дмитровичі Київського повіту губернії за 1914 р. міститься запис про народження ОСОБА_10, запис у графі батьки : ОСОБА_7 і дружина його ОСОБА_15», що підтверджується листом №02-1516, 02-1515 Центрального державного історичного архіву України в м. Києві від 28.04.2018 р. (а.с.13).

Запис про шлюб баби і діда заявника не зберігся, проте відповідно до відмітки про внесення змін у метричний запис про народження ОСОБА_10 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрований в Либідському районному відділі ЗАГС м. Києва 25.09.1923 р., що підтверджується листом №02-1513 Центрального державного історичного архіву України в м. Києві від 28.04.2018 р. (а.с.15).

Відповідно до інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №ПБ-2016 №2412 від 28.12.2016 р. житловий будинок №18 про пров. Кочубеївському (до 1944 р. Боричів пров.) на праві власності зареєстрований на імя ОСОБА_6 на підставі акту купівлі-продажу від 22.03.1928 р., посвідченого 5-ю Київською державною нотконторою №1617, зареєстрованого в Бюро 18.10.1947 р. за реєстровим №3661, в реєстровій книзі 17-28, тобто фактично його було придбано в шлюбі (а.с.12).

ОСОБА_7, дід заявника, помер 23.08.1959 р. в м. Києві (адреса: вул. Боричів пров. 18-1), що підтверджується копією запису акта про смерть №748. Зазначено ПІБ заявника ОСОБА_12 (м. Київ, Боричів пров. 18-1) (а.с.22).

Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з належного йому житлового будинку №18 про пров. Кочубеївському (до 1944 р. Боричів пров.) в м. Києві.

Дружина спадкодавця ОСОБА_7, ОСОБА_5, проживала в житловому будинку №18 про пров. Кочубеївському (до 1944 р. Боричів пров.) в м. Києві спільно з померлим чоловіком, донькою та онуком з часу його придбання (1928 р.) до самої смерті (1977 р.), що підтверджується зокрема показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13, а також складеним нею заповітом, тобто фактично вступила в управління спадщиною (а.с. 11)

Так, згідно заповіту від 10.12.1975 р., ОСОБА_5, що мешкає в АДРЕСА_1, на випадок смерті зробила заповітне розпорядження: належний їй будинок, який знаходиться в м. Києві, Московському районі, пер. Кочубеївський під №18 заповідає своєму онуку - ОСОБА_2 (а.с.11).

27.02.1977 р. померла баба заявника, ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, та відкрилась спадщина (а.с.21). На час її смерті в будинку постійно з нею проживали її донька - ОСОБА_12, онук ОСОБА_2, дружина онука ОСОБА_8, що підтверджується зокрема показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 а також повідомленням про захоронення на Байковому кладовищі до раніше померлої особи, ОСОБА_7 (чоловіка), за заявою ОСОБА_12 (а.с.20).

Заявник вважав, що його мати, ОСОБА_12, оформила на себе право власності на будинок, оскільки про існування заповіту на той час йому відомо не було через відсутність єдиного реєстру заповітів, а за життя бабуся йому про його складання не повідомляла, тому із заявою про прийняття спадщини він не звертався.

10.10.1996 р. померла його мати, ОСОБА_12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим відділом РАГС Московського району м. Києва (а.с.20). На час її смерті він був зареєстрований та проживав в цьому будинку, проте внаслідок сімейних обставин (народження дітей у1978 р. та 1981 р.) через деякий час переїхав до помешкання своєї дружини ОСОБА_8, що підтверджується копією його паспорту та показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 (а.с.5).

Про існування заповіту заявник дізнався у 2016 році, коли випадково знайшов в будинку його примірник, у звязку з чим одразу звернувся до нотаріуса, проте отримав відмову, оскільки відсутні докази, що на момент смерті ОСОБА_5 (27.02.1977 р.) ОСОБА_2 проживав разом з нею за адресою: м. Київ, пров. Кочубеївський, 18, та розяснено йому право на звернення до суду для встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем (а.с.7-8).

Через втрату сімейного архіву, будинкової книги та інших документів, які могли б підтвердити, окрім сімейних відносин, його спільне проживання із спадкодавцем, враховуючи значний проміжок часу, а тому іншим чином ніж встановлення юридичного факту в судовому порядку зазначені обставини підтвердити неможливо, що позбавляє його права на спадкування.

Допитані письмово свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_13, показали, що заявник є рідним онуком померлої ОСОБА_5 та постійно проживав, у тому числі на час її смерті, разом з нею, матірю ОСОБА_12, дружиною ОСОБА_8 в одному будинку по пров. Кочубеївському, 18 в м. Києві, доглядав та допомагав бабусі по господарству, вів спільний побут із нею та сімейний бюджет.

Дослідивши у сукупності встановлені фактичні обставини справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог із застосуванням наступних норм права та наведенням відповідних мотивів.

Особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та у звязку з цим звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (ст.3 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ст.ст. 19, 293 ЦПК України)

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року" Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Цивільний кодекс України (чинний з 01.01.2004 р.) застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому в юридичній літературі того часу допускалась можливість фактичного вступу в управління спадковим майном шляхом проживанням в тому ж приміщенні та користування тими ж предметами, що раніше належали спадкодавцеві.

Водночас, на відміну від ЦК УРСР 1963 року, чинний ЦК не передбачає прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та ін. Причому цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід розуміти таким чином, що правила книги 6 ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529531 ЦК УРСР 1963 р.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 549 ЦК УРСР 1963 року(чинній на момент відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, підтверджено поясненнями представника заявника та не спростовано наданими суду доказами, що заявник ОСОБА_2 постійно проживав із спадкодавцем до її смерті (27.02.1977 р.), та після цього, тобто фактично вступив в управління спадковим майном, навіть не знаючи про наявність заповіту, звернувся із заявою про прийняття спадщини 28.11.2016 р. за заповітом після того як дізнався про його існування, при цьому обставин що свідчать про неприйняття ним спадщини та/або відмови в прийнятті встановлено не було (а.с.6). А також підтверджено належними «поза розумним сумнівом» доказами, що ОСОБА_5 постійно проживала з чоловіком ОСОБА_7 в період з часу придбання будинку (1928 р.) до його смерті (23.08.1959 р.), та продовжувала в ньому проживати до своєї смерті (1977 р.), тобто фактично вступила у володіння спадковим майном.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Частиною 2 ст.315ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення.

Таким чином, оскільки заявник є єдиним спадкоємцем за заповітом, у судовому засіданні підтверджено належними і допустимими доказами факт спільного проживання заявника із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини (27.02.1977 р.), та спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 із спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини (23.08.1959 р.), при цьому не було заявлено про відмову від спадщини, а тому вважається таким, що її прийняв.

З урахуванням викладеного, на підставі Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику в справах про спадкування», ст. 549 ЦК УРСР, керуючись ст.ст. 3-5, 19, 265, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5, за адресою: м. Київ, пров. Кочубеївський (колишня Боричів), 18, разом із чоловіком, ОСОБА_7, на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього - 23 серпня 1959 р.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_2, за адресою: м. Київ, пров. Кочубеївський (колишня Боричів), 18, разом із бабусею, ОСОБА_5, на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої - 27 лютого 1977 р.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд Черкаської області, а матеріали справ надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення буде складено 21.06.2018 р.

Заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 20250, Черкаська область, м. Ватутіне, вул. Ціолковського, 19, реєстраційний номер облікової картки платника податків 6;

Заінтересована особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_4, місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Зої Гайдай, 5.

Суддя: Л.А. Пасацька