ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/849/18 Справа № 200/4384/17 Суддя у 1-й інстанції - Шевцова Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, в якому просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, що складає 32000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що йому на праві інтелектуальної власності належить твір «ІНФОРМАЦІЯ_1», а відповідач неправомірно використовував цей твір та порушив права позивача здійсненням рекламування та онлайн-продажу контрафактного товару під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» - на якому використано твір позивача «ІНФОРМАЦІЯ_1». Представником позивача 02 грудня 2016 року за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет зроблено замовлення вищевказаного товару з метою встановлення особи-порушника (продавця контрафактної продукції). На електронну пошту представника позивача надійшла інформація з реквізитами оплати за замовлений товар. Де вказано, що одержувач коштів відповідач (ФОП ОСОБА_2). Також ім'я відповідача та номер телефону (НОМЕР_3) - зазначено на вищевказаному сайті в категорії «контакти». Факт продажу контрафактної продукції підтверджується платіжною квитанцією ПриватБанку від 02 грудня 2016 року з зазначеними даними особи-отримувача коштів - відповідача, зображенням придбаної у відповідача контрафактної продукції, відео фіксацією замовлення контрафактної продукції на сайті та листуванням з електронної пошти щодо купівлі товару та її оплати. Окрім зазначеного, представниками позивача було проведено огляд сайту, де розміщувався контрафактний товар, про що було складено відповідний Акт огляду сайту від 01 грудня 2016 року. Примірник твору, який використаний відповідачем без дозволу правовласника, було створено творчою працею ОСОБА_1 та 17 лютого 2014 році даний примірник твору було розміщено на особистій сторінці ОСОБА_1 у мережі Інтернет в розділі «Світлини» (а.с.2-9).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав - відмовлено.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.54-56).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.66-67) .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що опис зображення, яке за заявою позивача належить йому: червоний козак з чубом та сережкою у вусі, який тримає дві шаблі, між якими повністю розташований тризуб, на чорному фоні, у правому нижньому куту підпис.

Тоді як опис зображення, яке було надруковано: білий козак з чубом та сережкою у вусі, який тримає дві шаблі, між якими наполовину розташований тризуб, на чорному фоні, під козаком надпис «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів авторства та права інтелектуальної власності на твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його ідентичності з твором, який використовувався та розповсюджувався відповідачем.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Згідно зі ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору.

Відповідно до ст. 442 ЦК України твір вважається опублікованим (випущеним у світ), якщо він будь-яким способом повідомлений невизначеному колу осіб, у тому числі виданий, публічно виконаний, публічно показаний, переданий по радіо чи телебаченню, відображений у загальнодоступних електронних системах інформації.

Згідно ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про авторське право і суміжні права": примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі; твір образотворчого мистецтва - скульптура, картина, малюнок, гравюра, літографія, твір художнього (у тому числі сценічного) дизайну тощо.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, твори позивача та відповідача суттєво відрізняються між собою за наступними ознаками: колір фону (у першому творі фон чорний, на другому -жовто-блакитний), кольорова гамма творів (на першому творі козак червоного кольору, на другому - білого), рукоятки шабель різні (на першому творі вирізи у вигляді півмісяців, на другому - точок), лінії вух і сережки відрізняються, лінії на руках не співпадають, розміри та пропорції фігур різні, розміщення герба (на першому творі герб знаходиться повністю між шаблями, а на другому - наполовину), надпис «ІНФОРМАЦІЯ_4» (на першому творі її немає, а на другому є, вона знаходиться під козаком).

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд 1 інстанції в достатньо в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, яке відповідає вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта щодо порушення відповідачем його авторських прав є безпідставними, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені. Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: