Ухвала

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 636/99/17-ц

провадження № 61-39048 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенка І. С.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський»), про захист прав споживача, стягнення коштів за договорами банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що протягом 2014-2016 року він користувався фінансовими послугами ПАТ «Банк Михайлівський», де відкрив на своє ім`я рахунки та вніс кошти, зокрема: 10 тис. грн згідно з договором банківського вкладу (депозиту) «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» від 27 травня 2014 року. 05 травня 2016 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-рахунковий центр» укладено договір позики «Капітал+» (новий) на суму 10 тис. грн, за яким він перерахував на рахунок товариства кошти.

19 травня 2016 року на його рахунки у банку зараховані кошті у розмірі 10 090 грн 58 коп., які надійшли від товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-рахунковий центр» у рахунок повернення позики та оплати процентів.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» включено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 червня 2016 року № 991 строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» продовжено до 22 липня 2016 року включно.

Після запровадження в банку тимчасової адміністрації були заблоковані як комп'ютерна мережа у відділеннях банку, так і Інтернет-банкінг. Він позбавлений можливості не тільки розпорядитися коштами на своїх рахунках, але й оперативно дізнатися про їх поточний стан.

Також зазначав, що 13 липня 2016 року на підставі рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та рішення виконавчої дирекції Фонду від 12 липня 2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Вказував, що 14 липня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення, в якому з посиланням на рішення виконавчої дирекції Фонду від 12 липня 2016 року № 1213 повідомлялося про початок виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський». Для проведення такого розрахунку вкладникам було запропоновано у період з 15 липня 2016 року до 26 серпня 2016 року включно звернутись до установ банків-агентів Фонду.

Зазначав, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб перекази коштів, здійснені 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на його рахунки загальною сумою 10 090 грн 58 коп., було віднесено до категорії правочинів і їх визнано недійсними. Також йому було повідомлено про відмову включити його до загального реєстру вкладників.

Вважав дії банку неправомірними, оскільки переказ коштів не є правочином, а є операцією з розрахунково-касового обслуговування, тому підстав для визнання його недійсним немає.

Такими неправомірними діями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб йому завдано моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати протиправним віднесення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» переказів коштів, здійснених 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на його рахунки у розмірі 10 090 грн 58 коп., до категорії правочинів і визнання їх нікчемними правочинами; стягнути кошти у сумі 69 890 грн 63 коп., з яких: сума вкладу у розмірі 10 207 грн 63 коп., пеня у розмірі 55 094 грн 56 коп., упущена вигода у розмірі 1 700 грн 34 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 133 грн 05 коп., 3 % річних у розмірі 255 грн 05 коп.; а також 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 травня 2017 року у складі судді Ковригіна О. С. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_4 неотримані кошти за договорами строкового банківського вкладу (депозиту), розміщеними в ПАТ «Банк Михайлівський», у сумі 10 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що гарантії за депозитним вкладом позивача, які передбачені чинним законодавством, відповідачем дотримано не було. Також суд зазначив, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення коштів за договором строкового банківського вкладу на підставі вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено процедуру відшкодування коштів за вкладом.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 травня 2017 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ПАТ «Банк Михайлівський» про захист прав споживача, стягнення коштів за договорами банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди закрито.

Скасовуючи рішення суду та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 стосуються дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невключення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і, як наслідок, неповернення банком коштів. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на день початку процедури виведення банку з ринку. Отже, правовідносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку. Відтак, спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осібє публічно-правовим. Тому справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. При цьому суд послався на правову позицію ВеликоїПалати Верховного Суду, висловлену у постановах: від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15 та від 20 квітня 2018 року № 813/921/16.

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відмовляється виконати передбачене нормами чинного законодавства своє зобов'язання гаранта щодо відшкодування належних йому коштів за вкладами за договорами банківського рахунку, що знаходяться в ПАТ «Банк Михайлівський». При цьому, обґрунтовуючи свою відмову, Фонд посилається на акт перевірки правочинів від 01 червня 2016 року № 2, складений уповноваженою особою Фонду, в якому перекази коштів, що були здійснені на рахунки вкладників з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», на виконання останнім своїх зобов'язань перед ними за договорами позики, визнано нікчемними правочинами, що стало підставою для неправомірної відмови вкладникам у відшкодуванні належних їм коштів. 19 травня 2016 року, тобто ще за чотири дні до визнання банку неплатоспроможним, на поточні рахунки вкладників банку, у тому числі і на його рахунки, були зараховані кошти, що надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на виконання ним своїх зобов'язань перед вкладниками за договорами позики.

Оскільки позика була повернута повністю, включаючи нараховані проценти, зобов'язання на підставі статті 599 ЦК України були припинені належним їх виконанням. Відтак, правовідносини з цим товариством припинилися, а зараховані на рахунки кошти на підставі приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 19 травня 2016 року стали вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський».

Уповноваженою особою Фонду замість перевірки правочинів, укладених банком, здійснювалася перевірка розрахункових операцій між клієнтами банку, тому його протиправно було позбавлено права на відшкодування коштів за вкладами. Фонд та його уповноважена особа не виступали у цих правовідносинах як суб'єкти владних повноважень. Оскільки ним оскаржуються дії Фонду та його уповноваженої особи, через яку він здійснює свої повноваження тимчасового адміністратора та ліквідатора банку, не як суб'єкта владних повноважень, а як органу управління банком, що здійснював заходи із збереження його активів і запобігання втрати майна та грошей і своїми незаконними діями заподіяв йому майнову та моральну шкоду, тому такий спір не є публічно-правовим і не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

У серпні 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осібподав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Вказував, що кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позику з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця. Відтак, такий клієнт не може бути прирівняний до вкладника проблемного банку, адже правовідносини, що склалися між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський», не має відношення до вкладу. Законом встановлено спеціальний порядок відшкодування гарантованої суми за вкладами фізичних осіб, дотримання якого є обов'язковим.

ОСОБА_4 було включено до загального реєстру та перераховано йому кошти у розмірі 51 953 грн 65 коп., які були ним отримані 28 липня 2016 року та 05 вересня 2016 року. Таким чином, свої зобов'язання перед позивачем Фондом виконано належним чином.

Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», проте цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Між Фондом та позивачем не існує жодних договірних правовідносин. Фонд не є виробником, продавцем, виконавцем чи надавачем послуг.

Позивач звернувся з позовом не до ПАТ «Банк Михайлівський» як до виконавця послуг, а до Фонду гарантування як установи, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім цього, ПАТ «Банк Михайлівський» є самостійною юридичною особою. На сьогодні банк перебуває у стані ліквідації, але запису про його припинення як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено.

З тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 просить визнати протиправним віднесення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» переказів коштів, здійснених 19 травня 2016 року з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на його рахунки загальною сумою 10 090 грн 58 коп. до категорії правочинів і визнання їх нікчемними правочинами. Отже, позовні вимоги стосуються неправомірних, на думку позивача, дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів і як наслідок неповернення банком коштів.

Фонд є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України. Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника, тобто такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи про порушення судом правил предметної та суб'єктної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Справу № 636/99/17-ц за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», про захист прав споживача, стягнення коштів за договорами банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк