Номер провадження: 22-ц/785/3881/18
Номер справи місцевого суду: 505/5007/15-ц
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Драганової Ю.С., Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року начальник філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" Древницький Д.А. звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 094 102,37 грн., мотивуючи це тим, що 04.03.2008 року між ВАТ „Держощадбанк" та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 08-1. Згідно даного договору Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 500 000 гривень, а відповідач зобов"язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16,5% в строк до 04.03.2018 року.

У якості забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 12.03.2008 року було укладено іпотечний договір, згідно якого Банку було передано в іпотеку нежитлову будівлю у складі кам"яної будівлі, площею 132,3 кв.м. літ."А, А-1", сарая „Г", огорожі, замощення 1, що знаходиться в м.АДРЕСА_4

11.03.2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме нежитлова будівля у складі кам"яної будівлі, площею 47,8 кв.м., літ. „А", незакінченої будівництвом нежитлової мансарди (90% готовності) літ."А1" та незакінченої будівництвом прибудови (90% готовності) літ."А", яка знаходиться в м.Котовськ Одеської області по АДРЕСА_1, розташована на земельній ділянці, площею 451 кв.м., яке належить Котовській міськраді та знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця.

14.04.2009 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно нежитлову цегляну будівлю насосної станції, площею 32,2 кв.м., літ."А", з майстерною площею 17 кв.м., водяним резервуаром „В", ганком „а", огорожею 1, воротами 2, що знаходиться за адресою м.Котовськ, Одеська область, АДРЕСА_2 на земельній ділянці 990 кв.м., яка належить Територіальній громаді м.Котовськ та знаходиться у фактичному користуванні іпотекодавця.

В березні 2009 року Котовським МРВ СБУ в Одеській області та прокуратурою Ананьївського району Одеської області відносо ОСОБА_2 були порушені кримінальні справи, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_6 (колишній керуючим Балтським відділенням ВАТ „Ощадбанк") зловживаючи своїм службовим становищем за співучастю з ОСОБА_2 підробили договір відновлювальної кредитної лінії, укладений між Банком та нібито ОСОБА_4 на суму 500 000 гривень з порушенням діючого законодавства, внесли у договір завідомо неправдиві відомості та незаконно заволоділи грошовими коштами.

В рамках досудового слідства була проведена експертиза, згідно висновку якої, підписи від імені ОСОБА_4 на кредитному договорі та додатках до нього виконані не ОСОБА_4, а ОСОБА_2

В ході судового розгляду, ОСОБА_2 свою провину визнав.

У зв"язку з тим, що за даним кредитним договором грошові кошти не поверталися, утворилася заборгованість, яка станом на 01.11.2015 року складає 2 094 102,37, які позивач просить стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року позов ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 094 102 грн. 37 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ПАТ „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2 094 102 грн. 37 коп. з урахуванням тіла кредиту, прострочених процентів за користування кредитними коштами, пені за основним боргом, пені за прострочені проценти, інфляційного збільшення за прострочення основного боргу, інфляційного збільшення за прострочені проценти, трьох відсотків річних за прострочене зобов'язання за основним боргом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором та не дотримується терміну поверненя наданого йому кредита, розрахунок заборгованості за яким відповідає законодавству.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 04.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Балтське відділення № 2822 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 08-1 у розмірі 500 000,00 грн., а останній зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16, 5 в строк до 04 березня 2018 року;

- у якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, між Банком та ОСОБА_2 12 березня 2008 року був укладений договір про іпотеку, посвідчений ОСОБА_7. приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за Р№ 807, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю у складі кам'яної будівлі площею 132,3 кв. м., - літери «А, А-1», сарай «Г», огорожі, замощення 1, що знаходиться по АДРЕСА_3, в м. Котовську Одеської області;

- в березні 2009 року Котовською МРВ УСБУ в Одеської області та прокуратурою Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_2 були порушені кримінальні справи за ознаками складу злочинів передбачених ч. 4 ст. 190. ч. 5 ст. 191, ч. 2, 3 ст. 366 КК України, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_6, (колишній керуючий Балтського відділення ВАТ «Ощадбанк») зловживаючи своїм службовим становищем у співучасті з ОСОБА_2 підробили договір відновлюваної кредитної лінії №. 08-1 від 04 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 на суму кредиту 500 000,00 грн., з порушенням діючого законодавства внесли у вказаний договір завідомо неправдиві відомості, безпідставно і незаконно заволоділи кредитними коштами у сумі 500 000,00 грн., привласнили їх та розтратили, чим спричинили тяжкі наслідки і заподіяли шкоду ВАТ «Державний ощадний банк України» в особливо великих розмірах;

- в рамках досудового слідства була проведена судово-почеркознавча експертиза. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 5026/02 від 09 червня 2009 року підписи від імені ОСОБА_4 на договорі відновлюваної кредитної лінії № 08-1 від 04 березня 2018 року та додатках до договору, на повідомленні про умови кредитування, кредитній заявці виконані не ОСОБА_4, а ОСОБА_2;

- 27 жовтня 2011 року Котовським міськрайонним судом Одеської області ухвалено постанову про звільнення ОСОБА_2 від кримінального покарання, а кримінальну справу № 8 у відношенні нього за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України припинено на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію». В ході судового розгляду справи підсудний ОСОБА_2 свої провину визнав в повному обсязі та дав суду свідчення про те, що в березні 2008 року з метою незаконного отримання у Відкритому акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» кредиту в розмірі 500000,00 грн.. вніс завідомо неправдиві відомості в договір відновлюваної кредитної лінії № 08-1 на суму кредиту в розмірі 500000,00 грн. між вказаним Банком та приватною особою ОСОБА_4, а саме підписав вищевказаний договір від Імені ОСОБА_4, без відома та згоди ОСОБА_4

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З доводів позовної заяви вбачається, що предметом позову ПАТ «Державний ощадний банк України» є стягнення суми збитків, завданих ОСОБА_2 скоєнням злочину, передбаченого ч.1 ст.366, ст.222 ч.1 КК України.

При цьому, сам розрахунок шкоди (збитків) Банком виконаний виходячи з умов кредитного договору № 08-1 від 04.03.2008 року та окрім безпосередньо грошової суми, яка внаслідок злочину була отримана ОСОБА_2 - 500 000 грн. Банк намагається також стягнути передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, пеню за прострочення зобов'язань, стягнути інфляційні втрати та проценти на загальну суму 2 094 102,37 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди завданої злочином має підтверджуватися судовим рішенням або вироком суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів з кримінальної справи, судом ухвалено постанову про звільнення ОСОБА_2 від кримінального покарання, а кримінальну справу у відношенні нього за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України припинено на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію». Тому цивільний позов не розглядався і не міг бути розглянутий.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 28 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного

судочинства.

Оскільки судове рішення або вирок про завдання майнової (матеріальної) шкоди з визначенням її розміру та стягнення з відповідача вказаної суми відсутнє, то підстави для задоволення позову в частині інфляційних збитків та процентів в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов'язання - відсутні.

Наведеного суд першої інстанції не врахував і помилково стягнув з відповідача інфляційні збитки та проценти в порядку ст. 625 ЦК України.

Що стосується заявлених вимог в частині стягнення процентів за кредитним договором та пені за прострочення виконання договірних зобов'язань, то судова колегія звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається,що правовідносини, які виникли між сторонами справи по суті є деліктними, а не договірними, що встановлено постановою про звільнення ОСОБА_2 від кримінального покарання та про закриття кримінальної справи № 8 у відношенні ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію», тобто з нереабілітуючих підстав.

Таким чином, завдання банку шкоди вчиненням злочину з боку ОСОБА_2, який в березні 2008 року з метою незаконного отримання у ВАТ «Державний ощадний банк України» кредиту в розмірі 500 000,00 грн.. вніс завідомо неправдиві відомості в договір відновлюваної кредитної лінії № 08-1 на суму кредиту в розмірі 500000,00 грн. між вказаним Банком та приватною особою ОСОБА_4, а саме підписав вищевказаний договір від імені ОСОБА_4, без відома та згоди ОСОБА_4 є деліктним зобов'язанням, а не договірним.

Тому стягнення шкоди в частині нарахованих за умовами кредитного договору процентів за користування кредитом та пені за прострочення договірних зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків не засновано на законодавстві.

Наведеного суду першої інстанції не врахував і набув помилкового висновку про задоволення вимог про стягнення збитків, які дорівнюють нарахованим за умовами кредитного договору процентам за користування кредитом та пені за прострочення договірних зобов`язань.

Крім того, стягуючи збитки в сумі 499 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказані збитки є тілом кредиту за договором відновлюваної кредитної лінії № 08-1 від 04.03.2008 року.

Проте, як вбачається з обставин справи, отримані ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 500 000 грн. є предметом злочину і отримані внаслідок злочинних дій і кредитний договір від імені іншої особи без згоди та волевиявлення на це останньої, виступав лише способом скоєння злочину, а не укладенням кредитного договору в порядку закону.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, завданої злочином у розмірі 500 000 грн. В решті вимог слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 5 000 грн. (500 000*1%).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк" шкоду, завдану злочином у розмірі 500 000 грн.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.11.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова