Справа № 2-197/2010
У Х В А Л А

20 червня 2018 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

з участю секретаря Олійник В.В.

розглянувши у судовому засіданні подання державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

20 червня 2018 року державний виконавець Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобов'язань за судовим рішенням.

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у Старокостянтинівському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження ВП № 54577741 з виконання виконавчого листа, виданого Старокостянтинівським районним судом 30.01.2017 року, про стягнення згідно з рішенням Старокостянтинівського районного суду від 24.11.2010 року з ОСОБА_2 125572,49 грн боргу.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем 28.08.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження 28.08.2017 року, направлено виклик боржнику на 09:30 08.09.2017 року.

Однак за викликом боржник не з'явилась, про причини неявки не повідомила, декларацію не надала, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснила, що суперечить вимогам частини пятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

У ході проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню встановлено:

з 15.02.2013 року боржник знята з реєстрації місця проживання з адресою АДРЕСА_1;

станом на 02.10.2017 року боржник не працює, відкритих рахунків у банківських установах не має;

станом на 30.10.2017 року за боржником немає зареєстрованих транспортних засобів;

боржнику на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2, на яку державним виконавцем накладено арешт за постановою про арешт майна боржника від 31.10.2017 року;

ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово перетинала державний кордон України.

Державним виконавцем 22.11.2017 року здійснено вихід за місцем проживання боржника з метою перевірки майнового стану, опису та арешту майна боржника належного йому на праві власності, однак боржник була відсутня за місцем свого проживання, двері зачинено, у зв'язку з чим державним виконавцем боржнику було залишено виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, що підтверджено актом державного виконавця від 22.11.2017 року. Однак ОСОБА_2 на виклик не зявилась, про причини неявки виконавця не повідомила, що підтверджено актом державного виконавця від 27.11.2017 року.

Рішення суду до цього часу не виконано, боржник не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна і доходів, отриманих за кордоном, не повідомляє свого місця проживання та перебування.

16.03.2018 року до Старокостянтинівського районного відділу ДВС надійшла заява стягувача ВАТ "Державний ощадний банк України" про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Зазначені обставини стали підставою для звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Державний виконавець Власюк К.В. в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву, в якій просить подання задовольнити та розглядати без її участі.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду з України ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що з 28.08.2017 року на виконанні у Старокостянтинівському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження ВП №54577741 з виконання виконавчого листа, виданого Старокостянтинівським районним судом 30.01.2017 року, про стягнення згідно з рішенням Старокостянтинівського районного суду від 24.11.2010 року з ОСОБА_2 125572,49 грн боргу.

28.08.2017 року державним виконавцем було направлено боржнику виклик за №15436 на 08.09.2017 року на адресу АДРЕСА_3.

Постановою державного виконавця від 31.10.2017 року накладено арешт на майно боржника - квартиру за адресою АДРЕСА_3.

22.11.2017 року державним виконавцем здійснено вихід за зазначеною адресою з метою перевірки майнового стану, опису та арешту майна боржника, належного їй на праві власності, однак боржник була відсутня, двері зачинено, у зв'язку з чим державним виконавцем боржнику було залишено виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, що підтверджено актом державного виконавця від 22.11.2017 року. Згідно з актом від 27.11.2017 року ОСОБА_2 на виклик не зявилась, про причини неявки виконавця не повідомила.

Згідно з довідкою головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України від 13.03.2018 року № 0.184-12149/0/15-18 протягом 2017-2018 років 8 разів перетинала державний кордон України, виїхавши 12.01.2018 року за кордон.

Однак додані до подання документи не доводять факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань за судовим рішенням, а невиконання боржником покладених на нього судовим рішенням обов'язків не може свідчити про ухилення від їх виконання.

Крім того, у матеріалах подання відсутні відомості про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження ВП № 54577741, а виклик державним виконавцем боржника, який ОСОБА_2 не отримала та за яким не зявилась, здійснювався за адресою, яка не є її зареєстрованим місцем проживання.

Отже, доказів, які свідчили б про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на неї судом, державним виконавцем не надано. Тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання державного виконавця Старокостянтинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя