Справа № 343/2271/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/81/18
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_3 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/6 частку спадкового майна та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтв на право на спадщину недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Долинського районного суду, постановлене у складі судді Керніцького І.І. 27 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

08.12.2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись з позовом до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/6 частку спадкового майна та визнання права власності.

В заяві зазначили, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є власниками по 1/6 частині домоволодіння на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 12.12.2011 року, а решта 1/6 частина домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_6

Домоволодіння складається з житлового дерев'яного будинку загальною площею 75,32 м. кв.

Посилаючись на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просили припинити право власності ОСОБА_6 на 1/6 частку домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за ними право власності на 1/6 частину домоволодіння, що належала ОСОБА_6

31.01.2017 року ОСОБА_6 подала позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв № 2244 та № 2248 про право на спадщину, виданих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 кожному на 1/6 частину домоволодіння.

В заяві зазначила, що 17.05.2010 року її батько ОСОБА_5 склав заповіт, за змістом якого заповів їй 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що вказаний заповіт не визнаний в установленому порядку недійсним, тобто є чинним, а нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, натомість безпідставно оформлено право власності по 1/6 частині домоволодіння відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позивач просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом № 2244 та № 2248, видані відповідачам.

Ухвалою Долинського районного суду від 28 лютого 2017 року справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/6 частку спадкового майна та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним об'єднані в одне провадження.

Рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2018 року задоволено позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/6 частку спадкового майна.

Постановлено припинити право власності ОСОБА_6 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1, що належало їй на праві приватної власності згідно свідоцтва на спадщину за законом від 12.12.2011 року з виплатою грошової компенсації в розмірі 49 260,66 грн.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_6 на праві приватної власності згідно свідоцтва на спадщину за законом від 12.12.2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 580 грн. витрат по оплаті судового збору та 4952 грн. витрат на проведення експертизи.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним - відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на незаконність рішення суду.

Вказує на те, що суд не дослідив журнал реєстрації заповітів, як доказ реєстрації заповіту.

Крім того, зазначає, що при проведенні будівельно-технічної експертизи експертом враховано лише жилу площу будинку, а саме 28,24 кв.м без врахування прибудов, та не враховано земельну ділянку для обслуговування домоволодіння.

Посилаючись на те, що її позбавлено єдиного житла, яке належить їй за заповітом, ОСОБА_6 просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позов.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зазначили, що вони з ОСОБА_6 не можуть здійснювати право спільної часткової власності за взаємною згодою, оскільки у них постійно виникають спори щодо належності кожному з них конкретної частки в натурі у домоволодінні. Крім того, ОСОБА_6 встановила замок на вхідних дверях, чим створила перешкоди у користуванні будинком. Просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 343/2271/16-ц 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу не визнали.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/6 частку домоволодіння та визнання за позивачами права власності на 1/6 частку, суд першої інстанції виходив з того, що співвласники спірного домоволодіння не можуть здійснювати право спільної власності, поділ домоволодіння у співвідношенні часток 5/6 та 1/6 неможливий, а тому з урахуванням внесення позивачами на депозитний рахунок суду першої інстанції коштів, що становлять вартість 1/6 частини, визначеної висновком експертизи, вважав за можливе задовольнити позов на підставі статті 365 ЦК України.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 19 листопада 2004 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину домоволодіння, яке складається з житлового дерев'яного будинку житловою площею 28,24 кв.м, загальною площею 75,32 кв.м та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відчужувана частка належала ОСОБА_7 на підставі рішення суду від 08.10.2002 року.

17 травня 2010 року головним лікарем Долинської центральної лікарні був посвідчений заповіт, за змістом якого ОСОБА_5 заповів половину будинку, земельну ділянку, гараж, сарай, стодолу та автомобіль ЗАЗ 110270 ОСОБА_6 (т.1 а.с.67).

Вказаний заповіт не був зареєстрований в Спадковому реєстрі у порядку, передбаченому п. 2.5. Положення про Спадковий реєстр, яким визначено, що заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру підлягають обов'язковій державній реєстрації в зазначеному реєстрі шляхом подання зазначеними особами та установами Реєстраторові заяви за формою, наведеною в додатку 9.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.65).

Рішенням Долинського районного суду від 15 квітня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач в установлений законом строк подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини (т.1 а.с.18, 19).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_6 не реалізувала заповіт, між сторонами виник спір про поділ спадкового майна, який повинен розглядатись в загальному позовному порядку за участі всіх спадкоємців (т. 1 а.с.37, 38).

Встановлено, що 14 вересня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і нотаріусом була відкрита спадкова справа № 180/10.

23 жовтня 2010 року ОСОБА_6 також подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2011 року № 2244 ВРО № 895832 ОСОБА_3 є власником 1/3 частки спадкового майна, яке складається з 1/2 частки домоволодіння, яке складається з житлового дерев'яного будинку житловою площею 28,24 кв.м, загальною площею 75,32 кв.м та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.52).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2011 року № 2248 ВРО № 895833 ОСОБА_5 є власником 1/3 частки спадкового майна, яке складається з 1/2 частки домоволодіння, яке складається з житлового дерев'яного будинку житловою площею 28,24 кв.м, загальною площею 75,32 кв.м та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10).

Також встановлено, що ОСОБА_6 не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак вона зареєстрована у спірному домоволодінні.

Згідно технічного паспорта загальна площа будинку становить 75,32 кв.м, житлова площа 28,24 кв.м, а вартість будинку складає 22 703 грн. Земельна ділянка біля будинку не приватизована.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. (ч.3 ст. 1296 ЦК України)

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що необхідною умовою для припинення права власності на частку у спільному майні за положеннями ст. 365 ЦК України, окрім неподільності речі і внесення позивачем відповідної суми на депозит, є встановлення наявності тих обставин, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам інших співвласників.

Доказів щодо належності ОСОБА_6 іншого житла, що є характеристикою наявності чи відсутності завдання істотної шкоди її інтересам внаслідок припинення права на частку у спірному майні, суду не надано. Як не надано і будь-яких інших доказів, які можуть свідчити про відсутність порушення інтересів відповідачки у випадку задоволення позову.

Відсутність відповідачки у спірному будинку та її не проживання в цьому житлі не є умовою припинення права співвласника на частку у спільному майні у порядку, передбаченому ст. 365 ЦК України, так як на зміст права власності не впливає вибір співвласником постійного місця проживання (ч. 2 ст. 317 ЦК України), оскільки він володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а внесення на депозитний рахунок грошової компенсації вартості належної відповідачці частки не є безумовною підставою для позбавлення її права власності на частку у спірному майні.

Отже, рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/6 частку спадкового майна та визнання права власності, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, оскільки, за відсутності заповіту, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька, у передбачений законом строк вони подали заяви про прийняття спадщини і ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право на спадщину.

Підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не встановлено, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, є законним та обґрунтованим. Отже в цій частині рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 27 червня 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/6 частку спадкового майна скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.