Постанова

Іменем України

30 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 1601/7326/2012

провадження № 61-44204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Пророка В.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідачі: ОСОБА_4, «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року у складі суддів: Триголова В.М., Дорош А.І., Лобова О.А.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнання зобов'язань за кредитним договором та договором купівлі-продажу прав вимоги.

Позов мотивовано тим, що 30 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 тис. доларів США на строк до28 серпня 2027 року. У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань за умовами цього договору у позичальника станом на 20 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 118 тис. 550 доларів США 24 центи, а саме: 30 тис. 625 доларів США 59 центів заборгованості за кредитом; 29 тис. 376 доларів США 12 центів заборгованості за процентами за користування кредитом; 4 тис. 298 доларів США 43 центи заборгованості за комісією за користування кредитом та 54 тис. 250 доларів США 10 центів пені. Крім того, 10 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику 30 тис. доларів США для придбання квартири, яка була передана в іпотеку банку. 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за іпотечними активами, у тому числі за кредитним договором з ОСОБА_4 від 10 листопада 2006 року, а видані за кредитним договором від 30 серпня 2007 року кошти були спрямовані на погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 10 листопада 2006 року. Посилаючись на зазначені обставини, у процесі розгляду справи уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути вказану заборгованість з ОСОБА_4 та визнати виконаними зобов'язання перед «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» за активами ОСОБА_4 за кредитним договором від 10 листопада 2006 року.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (уточнивши позовні вимоги у процесі розгляду справи) про розірвання кредитного договору від 30 серпня 2007 року та стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 тис. 80 доларів США 90 центів на відшкодування шкоди, 147 тис. 649 грн 80 коп. пені та 405 тис. 600 грн штрафу. Позов мотивовано тим, що банк надав їй грошові кошти за кредитним договором від 30 серпня 2007 року у розмірі 80 доларів США, а зазначені у пункті 7.1 кредитного договору 35 тис. 400 доларів США позичальник їй не надав.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено; позовні вимоги банку задоволено повністю; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому колегія суддів виходила з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 надавала згоду на перерахунок грошових коштів за кредитним договором від 30 серпня 2007 року на погашення інших кредитних зобов'язань, та що ОСОБА_4 отримала грошові кошти за вказаним договором.

За результатами нового розгляду справи рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 2 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доказів належного виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором від 30 липня 2007 року не надано, у зв'язку з чим суд уважав позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу Украни (далі - ЦК України) не довела наявності істотного порушення кредитного договору та наявності шкоди, завданої цим порушенням.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 2 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року скасовано; позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 64 тис. 300 доларів США 14 центів заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року, що за курсом НБУ станом на 12 червня 2015 року становило 1 млн 352 тис. 71 грн 19 коп., а саме: 30 тис. 625 доларів США 59 центів заборгованості за тілом кредиту, 29 тис. 376 доларів США 12 центів заборгованості за процентами за користування кредитом, 4 тис. 298 доларів США 43 центи заборгованості за комісією за користування кредитом, а також 1 млн 140 тис. 337 грн 10 коп. пені. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 8 тис. 955 грн 20 коп. витрат, понесених при сплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що кошти за кредитним договором від 30 серпня 2007 року були перераховані на відповідні рахунки ОСОБА_4 для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року, та в подальшому на рахунок «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю погасив зобов'язання ОСОБА_4 перед «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», частково погасив її зобов'язання за кредитним договором від 31 липня 2007 року та безпосередньо ОСОБА_4 отримала в касі банку 80 доларів США готівкою. Таким чином, у подальшому відносини між банком та ОСОБА_4 визначаються кредитним договором від 30 серпня 2007 року, на виконання якого, зокрема, ОСОБА_4 вносила на відповідний рахунок грошові кошти у період з серпня 2007 року до березня 2010 року, що свідчить про її обізнаність щодо наявності у неї заборгованості за кредитним договором. Отже, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених нормами статті 1054 ЦК України, для стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором.

У поданій 13 вересня 2018 року касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року та залишити в силі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 2 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року, або повернути справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував норм статей 525-527, 629 ЦК України та порушив норми статей 2, 77-81, 263, 264 ЦПК України. Обставини справи обґрунтовуються недопустимими доказами, що спричиняє порушення процесуального та матеріального права. Зокрема, письмові докази, які є наявними в матеріалах справи та про які йшла мова у судових засіданнях, апеляційним судом не досліджувались; усні пояснення з боку відповідачки, надані аргументи та факти залишено поза увагою суду; усні припущення з боку позивача сприймались апеляційним судом як докази, тоді як позивачці не було надано можливості пояснити обставини справи, які підтверджені письмовими доказами; апеляційний суд не аналізував, які правовідносини сторін випливають з обставин справи та встановлених фактів та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; апеляційним судом не досліджувались надані відповідачкою письмові пояснення та викладені в них факти; судом було відмовлено у прослуховуванні наданого відповідачкою диску із скороченим записом судового засідання Апеляційного суду Полтавської області від 24 червня 2010 року; часу на виступ у дебатах ОСОБА_4 апеляційний суд не надав. Крім того, апеляційний суд не дослідив: чи виконані насправді банком зобов'язання за кредитним договором від 30 серпня 2007 року; дії банку щодо засвідчення виконання умов договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року; що в матеріалах справи не існує документів-доказів юридичного факту погашення банком заборгованості ОСОБА_4 перед «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», які передбачені пунктами 4.1, 4.3, 4.4 статті 4 зазначеного договору купівлі-продажу; що відсутні доказі відправлення банком листа від 23 лютого 2007 року; що до кредитного договору від 30 серпня 2007 року договір іпотеки не укладався; що кредитний договір від 30 серпня 2007 року укладений зі сплатою 2% на місяць, а не 1 % на місяць, як було визначено умовами кредитного договору від 10 листопада 2006 року, а також чи співпадають розмір кредиту и цілі його надання; на момент укладення кредитного договору від 30 серпня 2007 року простроченої заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року не було; серед умов кредитного договору від 30 серпня 2007 року та в матеріалах справи відсутні докази домовленості між банком та відповідачкою щодо перерахування кредитних коштів на погашення заборгованості за іншими договорами. Апеляційний суд не врахував норм статей 525-527, 629 ЦК України; залишив поза увагою, що за пунктом 7.1 кредитного договору від 30 серпня 2007 року банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу у розмірі 30 тис. доларів США, а реально надав тільки 80 доларів США та розрахунок заборгованості за цим договором виконаний з припущення про надання ОСОБА_4 30 тис. доларів США; не зазначив, якими нормами законодавства позичальнику забороняється виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, якщо кредитор виконав свої зобов'язання не в повній мірі та чи взагалі існують такі обмеження у цивільному законодавстві, чи навпаки, це дозволяється; не дослідив, що меморіальні ордери щодо надання позичальнику кредитних коштів надавались в різні періоди в різному їх оформленні у порушення вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року № 566, пункту 4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, та що надання кредитних коштів готівкою через касу банку оформлюється касовими документами встановленої форми та затвердженими постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337; не дослідив, чи відкривав банк поточний рахунок позичальнику та чи підтверджують надані банком виписки передачу позичальнику кредитних коштів за кредитним договором від 30 серпні 2007 року, що між банком та позичальником не укладався договір про електронний документообіг з використанням електронного цифрового підпису (пункт 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30 грудня 1998 року № 566; не дослідив, чи відповідає зміст наведених у скаргах позивача пунктів та статей нормативно-правових актів дійсно визначеним у цих нормативах вимогам і правилам, не звернув уваги на додані відповідачкою витяги та повні копії тих нормативно-правових атів, на які посилався позивач; не дослідив, чи правомірним є взагалі нарахування банком позичальнику заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року. Крім того, під час підписання кредитного договору від 30 серпня 2007 року відповідачка вважала, що кредитний договір від 10 листопада 2006 року буде скасовано, тому банк уклав з нею цей договір обманнім шляхом, не видав обумовлені вказаним договором кредитні кошти. У розрахунку заборгованості не були враховані сплачені позичальником суми за квитанціями від 15, 22 та 27 жовтня 2009 року.

Ухвалою судді Верховного Суду 24 вересня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, справу витребувано з суду першої інстанції, зупинено виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України, автоматизованою системою розподілу справ визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Сімоненко В. М. та суддів: Лесько А. О. та Мартєва С. Ю. для розгляду наведеної вище касаційної скарги.

24 вересня 2018 року суддею Мартєвим С. Ю. заявлено самовідвід у даній справі з підстав, визначених частиною другою статті 36 ЦПК України та частиною другою статті 37 ЦПК України, оскільки він брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції.

25 вересня 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_4 про відвід судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., посилаючись на те, що при розгляді цієї справи в апеляційному порядку суддя Мартєва С. Ю. був доповідачем та головуючим.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю. заяву ОСОБА_4 про відвід судді Мартєва С. Ю. задоволено. Передано справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Симоненко В. М. та суддів: Лесько А. О. та Пророка В. В. для розгляду наведеної вище касаційної скарги.

1 листопада 2018 року до суду надійшов відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому банк просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року - без змін. Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_4 чітко не вказує у касаційній скарзі, у чому саме апеляційний суд допустив неправильне застосування норм матеріального права і яке саме порушення норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, при цьому посилається на докази, які неодноразово досліджувалися судами першої та апеляційної інстанцій. ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає постанову апеляційного суду законною, ухваленою відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням фактичних обставин справи. Зазначає, що на підставі пункту 2.3.10 кредитного договору від 10 листопада 2006 року банк 19 лютого 2007 року відступив право вимоги за цим кредитним договором «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». За пунктом 3.3 договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року будь-які грошові суми, отримані бо прийняті «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», (покупець) за іпотечними активами після дати укладення цього договору, вважаються такими, що належать покупцеві, та ПАТ КБ «ПриватБанк» забезпечує, щоб всі такі грошові суми були негайно перераховані покупцю або на його користь згідно з положеннями. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» залишив за собою приймання від позичальника платежів та ведення усіх справ за обслуговуючим кредитом. У зв'язку з несистематичною та неповною сплатою ОСОБА_4 платежів за кредитним договором банк та позичальник домовилися та уклали кредитний договір від 30 серпня 2007 року та ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю погасив зобов'язання позичальника перед нерезидентом - «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» шляхом наданого кредиту. Перерахування банком позичальнику кредитних коштів на загальну суму 30 тис. доларів США підтверджується відповідними доказами (меморіальними ордерами). Такий спосіб перерахування коштів був домовленістю між ОСОБА_4 та банком, що вона визнала та підтвердила в судовому засіданні 29 вересня 2014 року в Автозаводському районному суді м. Кременчука, та що підтверджується погашенням нею протягом двох з половиною років заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року на загальну суму 8 тис. 164 долари США 50 центи. У наданих банком меморіальних ордерах наявний електронний запис PLZ3, за яким ідентифікується підпис особи, відповідальної за здійснення операції у електронному вигляді.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 10 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 тис. доларів США на строк до 10 листопада 2016 року для придбання житла. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10 листопада 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_4 передала в іпотеку банку квартиру на вул. Миру, 29 у м. Кременчуці Полтавської області.

19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечний кредит, у тому числі за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором від 10 листопада 2006 року.

31 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику у строк з 31 липня 2007 року до 28 липня 2009 року включно кредит у розмірі 1 тис. 950 доларів США для споживчих цілей.

30 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику на строк з 30 серпня 2007 року до 28 серпня 2027 року включно кредитні кошти у розмірі 35 тис. 400 доларів США, з яких 30 тис. доларів США - для придбання житла, а 5 тис. 400 доларів США - для сплати страхових платежів.

30 серпня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» було погашено повністю право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4, перед «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2010 року (справа № 2-74/2010), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що право вимоги за цим кредитним договором перейшло до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» на підставі договору від 19 лютого 2007 року. При цьому було встановлено, що 30 серпня 2007 року кредитний договір від 10 листопада 2006 року був переукладений на ту ж саму суму, для придбання тієї самої квартири, зі сплатою тих самих процентів на строк до 28 серпня 2027 року.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2014 року, у справі № 524/9753/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2007 року, встановлено, що кредитні кошти за договором від 31 липня 2007 року не були видані через касу банку готівкою, а спрямовані банком на погашення заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року, що не заперечувалося відповідачкою. У задоволенні цього позову відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 несвоєчасно та не в повному обсязі виконувала зобовязання за кредитним договором від 10 листопада 2006 року, укладеним між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», за яким банк надав їй кредит у розмірі 30 тис. доларів США.

Відповідно до пункту 2.3.10 цього кредитного договору банк має право здійснити відступлення права вимоги за цим договором третім особам, письмово повідомивши про цей факт позичальника.

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечний кредит, у тому числі за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором від 10 листопада 2006 року.За змістом цього договору купівлі-продажу сторони дійшли згоди, що ПАТ КБ «ПриватБанк» після дати укладення цього договору зобов'язано перераховувати «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» грошові кошти за іпотечними договорами.

Суди також установили, що листом від 23 лютого 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_4 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі й за кредитним договором від 10 листопада 2006 року.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 графіку платежів, з метою недопущення погіршення виконання зобов'язань перед «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» банк та ОСОБА_4 уклали кредитний договір від 30 серпня 2007 року, спрямувавши кредитні кошти, обумовлені цим договором, на повне погашення заборгованості перед «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Зокрема, судами встановлено, що 31 серпня 2007 року банк перерахував ОСОБА_4 кошти на загальну суму 30 тис. доларів США:

- відповідно до Меморіального ордеру №1 від 31 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видав кредит за договором №PLRMGK00007887 від 30 серпня 2007 року ОСОБА_4 у розмірі 29 тис. 218 доларів США 83 центи шляхом перерахування вказаної суми на відкритий у банку рахунок № НОМЕР_2 для погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 10 листопада 2006 року;

- відповідно до Меморіального ордеру №2 від 31 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видав кредит за договором №PLRMGK00007887 від 30 серпня 2007 року ОСОБА_4 у розмірі 701 долар США 17 центів шляхом перерахування вказаної суми на відкритий у банку рахунок НОМЕР_1 для погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 31 липня 2007 року;

- відповідно до Меморіального ордеру №3 від 31 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видав кредит за договором №PLRMGK00007887 від 30 серпня 2007 року ОСОБА_4 у розмірі 80 доларів США та 31 серпня 2007 року ОСОБА_4 отримала готівкою кошти за кредитним договором від 30 серпня 2007 року на підставі заяви на видачу готівки №3 від 31 серпня 2007 року у розмірі 80 доларів США.

Належність, допустимість, достовірність та достатність цих доказів - зазначених меморіальних ордерів вимогам законодавства досліджувалась судом апеляційної інстанції під час розгляду справи.

Зазначені банківські документи недійсними у судовому порядку не визнавались.

Також апеляційний суд дослідив наявні у матеріалах справи виписки по рахунках, відкритих банком у зв'язку з укладенням ОСОБА_4 кредитних договорів, та дав їм відповідну правову оцінку, дійшовши висновку, що кошти за кредитним договором від 30 серпня 2007 року були перераховані на відповідні рахунки ОСОБА_4 для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року, та у подальшому на рахунок «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», отже, банк повністю погасив зобов'язання ОСОБА_4 перед «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», частково погасив її зобов'язання за кредитним договором від 31 липня 2007 року та безпосередньо ОСОБА_4 одержала в касі банку 80 доларів США готівкою.

Крім зазначеного, апеляційний суд зазначив, що доводи ОСОБА_4 щодо відсутності її згоди на перерахування кредитних коштів за кредитним договором від 30 серпня 2007 року на погашення її заборгованості за кредитним договором від 10 листопада 2006 року спростовуються поясненнями ОСОБА_4, наданими у судах першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи, та фактом сплати нею заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року протягом двох з половиною років у розмірі 8 тис. 164 долари США 50 центів, які вона вносила на рахунок НОМЕР_3 у період з серпня 2007 року до березня 2010 року.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене, порушення судом апеляційної інстанції під час розгляду справи положень ЦПК України, зокрема, статті 77 (належність доказів), статті 78 (допустимість доказів), статті 79 (достовірність доказів), статті 80 (достатність доказів), статті 81 (обов'язок доказування і подання доказів), статті 263 (законність і обґрунтованість судового рішення), статті 264 (питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду) колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не встановила.

Також не встановлено порушення апеляційним судом під час розгляду справи норм матеріального права, про що зазначала ОСОБА_4 у касаційній скарзі, зокрема, статті 525 ЦК України (недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання), статті 526 ЦК України (загальні умови виконання зобов'язання), статті 527 ЦК України (виконання зобов'язання належними сторонами) та статті 629 ЦК України (обов'язковість договору).

Крім того, ОСОБА_4 у касаційній скарзі посилалась на те, що кредитний договір від 30 серпня 2007 року банк уклав з нею обманним шляхом, оскільки під час його підписання вона вважала, що кредитний договір від 10 листопада 2006 року буде скасовано. Разом з тим докази того, що ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом про визнання цього кредитного договору недійсним, та про наявність відповідного судового рішення про його недійсність, відсутні.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини та вимоги закону, суд апеляційної інстанції, врахувавши характер правовідносин, що виникли між банком та позичальником, дійшов обґрунтованого висновку, про те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором від 30 серпня 2007 року перед позичальником виконав у повному обсязі, погасивши заборгованість позичальника перед «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» за рахунок кредитних коштів за вказаним кредитним договором, та про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2007 року.

Інші доводи касаційної скарги про недоведеність позовних вимог, необґрунтованість визначення заборгованості зводяться до переоцінки доказів у справі та не впливають на законність рішення суду апеляційної інстанції, яке ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, постійна колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року зупинено виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року до закінчення касаційного провадження, виконання судового рішення за результатами їх перегляду підлягають поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

А. О. Лесько

В. В. Пророка