КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/5746/16 Головуючий у І інстанції - Сердинський В.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/2468/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області, ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадщину за законом,

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про усунення спадкоємців від права на спадщину за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що він разом з батьками ОСОБА_6, ОСОБА_7, рідним братом ОСОБА_3 зареєстровані та проживали однією сім'єю у приватному житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

На подвір'ї вказаного будинку в іншій його частині також постійно проживав його дідусь ОСОБА_8, якому належали на праві особистої власності будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1.

23 вересня 1989 року дідусь ОСОБА_8 за життя подарував батьку позивача ОСОБА_6 2/5 частини жилого будинку без надвірних будівель, уклавши договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Лазарєвою В.П.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 помер у віці 85 років, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №689 та видано свідоцтво про смерть Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

До складу спадщини увійшли всі права та обов'язки ОСОБА_8, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме: майнові права та майно, яке належало йому на праві власності: житловий будинок - «А-1», з надвірними будівлями та спорудами: сарай - «П», прибудова до сараю - «б1», «б2», вбиральня - «Е», «Є», погріб - «В», колодязь - «К», огорожа - «N», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на будинок.

За життя, ОСОБА_8 склав заповіт, як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті на свого сина ОСОБА_6 та внучку ОСОБА_4, яка являється донькою його другого сина ОСОБА_10, проте у 2014 році ОСОБА_8 скасував даний заповіт, а тому спадкування його всіх прав та обов'язків здійснюється за законом в порядку черговості.

Таким чином, син спадкодавця ОСОБА_6 мав право на спадкування за законом у першу чергу, але ІНФОРМАЦІЯ_6 помер, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний запис за № 929 від 02 листопада 2015 року та відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1.

Другий син спадкодавця ОСОБА_10 помер у 2000 році, який за життя проживав за адресою: АДРЕСА_2.

За життя ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який був укладений 09 червня 1979 року у відділі записів актів громадянського стану Броварської міськради Київської області, актовий запис за №197. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті дідуся ОСОБА_8 його син ОСОБА_6, який постійно проживав разом з ним у одному будинку фактично успадкував всі майнові права, які належали спадкодавцю за життя, але не встиг оформити відповідні документи, бо помер.

В зв'язку з цим позивач разом з рідним братом ОСОБА_3 звернулися до Броварської міської державної нотаріальної контори в шестимісячний термін з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини.

Проте, їм стало відомо, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася також їхня двоюрідна сестра ОСОБА_4, оскільки вона також є внучкою спадкодавця дідуся ОСОБА_8

Вважає, що відповідача ОСОБА_4, як спадкоємця, необхідно усунути від права на спадкування за законом, в останні роки свого життя спадкодавець дідусь ОСОБА_8 скаржився на стан свого здоров'я. За декілька років до смерті систематично хворів у зв'язку з чим перебував під наглядом сімейного лікаря, так як не міг пересуватися навіть по будинку без сторонньої допомоги та догляду, був тривалий час прикутим до ліжка.

Таким чином, починаючи з 2013 року та по день смерті дідуся його стан здоров'я з року в рік все більш погіршувався, виникло також ряд інших захворювань, постійно виникали ускладнення від захворювань, що змушувало по декілька разів на місяць звертатися до сімейного лікаря, про що можуть підтвердити сусіди, а також записи в амбулаторній картці хворого ОСОБА_8

Догляд за тяжко хворим ОСОБА_8 здійснював позивач, а також його батько ОСОБА_6 і мама ОСОБА_7, та несли майнові витрати на утримання по догляду за дідусем, вчиняли всі необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення, придбання ліків, та інше.

Натомість, його внучка ОСОБА_4 з 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5, в період часу якого здоров'я ОСОБА_8 поступово погіршувалося, жодного разу не запропонувала своєї допомоги, не надала жодної копійки на його лікування та утримання, не з'являлася його провідати і не поцікавилась про його стан здоров'я.

Таким чином, відповідач не надавала матеріальної допомоги ОСОБА_8 в той час коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування як стаціонарного так і амбулаторного, не надавала йому допомоги по догляду в період повної непрацездатності, не відвідувала та не цікавилась про стан його здоров'я, не приймала участі у похованні спадкодавця ОСОБА_8

Просив суд, усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом спадщини, до складу якої ввійшли всі його права та обов'язки, які існували на момент його смерті, відкритої після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, та є її дідусем.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року, позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував тим, що після смерті дідуся ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 85 років, позивач разом з рідним братом ОСОБА_3 звернулися до Броварської міської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Окрім цього, також до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася внучка спадкодавця, ОСОБА_4

До складу спадщини увійшли всі права та обов'язки ОСОБА_8, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме майнові права та майно, яке належало йому на праві власності: житловий будинок (літ. А-1), з надвірними будівлями та спорудами - сарай (літ. Б), прибудова до сараю (літ. б1,б2), вбиральня (літ. Е,Є), погріб (літ. В), колодязь (літ. К), огорожа (літ. N), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на будинок.

За життя ОСОБА_8 склав 26 квітня 2012 року заповіт, яким заповідав все своє майно на випадок смерті своїй внучці ОСОБА_4, але зрозумівши, що остання не піклується про нього взагалі, скасував даний заповіт у тому ж самому році, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу ЄлістратовоїС.В.

Зазначає, що судом першої інстанції взагалі не взято до уваги виписку з амбулаторної картки хворого ОСОБА_8, що перебував на диспансерному обліку у офтальмолога.

Ряд захворювань ОСОБА_8 вказує на його тяжку хворобу, безпорадний стан та потребу у сторонній допомозі.

Відповідач взагалі не приймала участі як у догляді за тяжко хворим дідусем ОСОБА_8, не надавала жодної матеріальної допомоги, хоча мала можливість, оскільки була працевлаштована, також не приймала участі у похованні останнього після його смерті, оскільки їй було відомо про дату поховання ОСОБА_8

Просив, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Крім цього, апеляційну скаргу подав ОСОБА_3, яка є ідентичною за доводами апеляційній скарзі ОСОБА_2

Апелянт просив суд апеляційної інстанції, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційні скарги у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що дідусь позивача ОСОБА_2 і третьої особи ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, повторно виданого Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 04 серпня 2016 року, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно листа приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області ЄлістратовоїС.В. №17/01-16 від 04 травня 2018 року, нею посвідчувалися два заповіти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав за адресою: АДРЕСА_1: а саме, 14 березня 2006 року за реєстровим №1608, та 26 квітня 2012 року за реєстровим №1167.

Заповітом від 26 квітня 2012 року ОСОБА_8 скасував заповіт від 14 березня 2006 року.

Заявою, справжність підпису на якій нею засвідчена 16 травня 2012 року за реєстровим №1386, ОСОБА_8 скасував обидва заповіти.

Таким чином, на належне йому майно, ОСОБА_8 заповіту не залишив, тобто, спадкування, в даному випадку, відбувається за законом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги про усунення від права на спадкування ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.1216 та ст.1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України, передбачено право на спадкування, яке відповідно, мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачено ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Підстави усунення від права на спадкування передбачено ст.1224 ЦК України, зокрема, відповідно до її частини третьої, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч.5 та ч.6 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 &q? П;Про судову практику у справах про спадкування&qu р; роз'яснено, що правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Такі ж висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року (справа №734/4254/15-ц).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт ухиляння спадкоємця відповідача ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_8

Викладені в апеляційних скаргах доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко