Справа № 660/981/18
Номер провадження 2/660/270/18
28 листопада 2018 рокусмт Нововоронцовка
Нововоронцовський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Гончаренка О.В.
при секретарі Свяцькому О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1, в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Представник позивача ОСОБА_1, в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулася до Нововоронцовського районного суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Нова, 98а, с.Любимівка, Нововоронцовський район, Херсонська область. У належному позивачу домоволодінні зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не проживають за місцем реєстрації з 2012 року, добровільно змінювати місце реєстрації відмовляються. У зв'язку з чим, представник позивача ОСОБА_5 просила зобов'язати відповідачів усунути позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Представник позивача ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачі повторно у судові засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки до суду не повідомили.
З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №136127763, сформованого 31.08.2018 року, позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку №98а по вулиці Нова в с. Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області.
Згідно акту депутатського обстеження від 22.08.2018 року, встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вул. Нова, 98а в с. Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області, однак, з 10.07.2012 року за даною адресою не мешкають.
Згідно довідки №1168, виданої виконкомом Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 27.08.2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані, але не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами статті 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовували б доводи позивача.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житлового приміщення, відповідачі, понад один рік в спірному будинку не проживають, і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявили, подальша реєстрація відповідачів в будинку №98а по вулиці Нова в с.Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав як власника майна.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги представника позивача ОСОБА_1, в інтересах позивача ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком №98а по вулиці Нова в с.Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області.
На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.4, 12, 14, 81,82, 89, 223, 259, 263 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -
Позов представника позивача ОСОБА_1, в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим будинком №98а по вулиці Нова в с.Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, такою, що втратила право користування житловим будинком №98а по вулиці Нова в с.Любимівка, Нововоронцовського району Херсонської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
СуддяОСОБА_6