Справа № 201/9233/17
Провадження № 2/201/463/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 червня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

03.07.2017р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини (а.с. № 3-5).

Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог з урахуванням уточнень від 26.02.2018р. (а.с. № 36-40) посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей: ОСОБА_3, 27.05.1999р. народження та ОСОБА_4, 29.07.2005р. народження, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2011р. було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітніх дітей до досягнення ними повноліття, в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, стягуючи на аліменти на користь матері дітей ОСОБА_1. Як зазначає позивачка, нею, за період з 2016р. по 2017р. було витрачено на розвиток особливих здібностей молодшої доньки ОСОБА_4, а саме на забезпечення дитини необхідним для занять танцями на загальну суму у розмірі 4 706 грн. Позивачка вважає, що такі витрати є додатковими витратами та підлягають стягненню з відповідача в порядку ст. 185 СК України на її користь, у звязку з чим і звернулась до суду з даним позовом (а.с. № 36-40).

Своєю заявою від 14.06.2018р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала (а.с. № 57).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче та судове засідання, які були призначені до розгляду на 15.05.2018р. та 14.06.2018р., повторно не зявився, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся належним чином. Повістка на 15.05.2018р. вручена відповідачу в суді особисто (а.с. № 50), а повістка на 14.06.2018р. рекомендованим листом з повідомленням за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області та адресою, зазначеною позивачкою, як адреса для листування відповідача (а.с. № 55-56).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підготовче засідання у справі відповідно до ст. 197 ЦПК України проведено 15.05.2018р. (а.с. № 52).

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.11.2011р. по справі № 2-4446/2011 стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, на користь матері дітей ОСОБА_1 (а.с. № 12).

Відповідно до свідоцтва серії 1-КИ № 047136 шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 550 від 17.10.2006р.

Судом також встановлено, що батьком обох дітей: ОСОБА_3, 27.05.1999р. народження та ОСОБА_4, 29.07.2005р. народження, є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-КИ № 042578 та серії І-КИ № 027313 (а.с. № 10).

На сьогоднішній день, ОСОБА_3 вже досягла повноліття, а ОСОБА_4 є малолітньою дитиною, яка мешкає зі своєю матірю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Даний факт підтверджується довідкою від 04.05.2017р., наявною в матеріалах справи (а.с. № 11).

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо.

Так, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на розвиток особливих здібностей доньки ОСОБА_4 у розмірі 4 706 грн., понесені нею на забезпечення усім необхідним для занять танцями, чим і обґрунтовує свої позовні вимоги, як вбачається з наданих позивачкою підтверджень додаткових витрат (а.с. № 15-17, 111).

При частковому задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат суд виходить з того, що позивачка повинна брати участь в додаткових витратах на дітей в тих же розмірах, що і відповідач.

Таким чином, понесені позивачкою витрати на забезпечення дитини необхідним для занять танцями в сумі 4 706 грн. є додатковими витратами на дітей у розумінні ст. 185 СК України, їх розмір підтверджений належними та допустимими доказами (а.с. № 15-17, 111), а тому половина цих витрат у розмірі 2 353 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та приймаючі до уваги, що позовні вимоги позивачки задоволені частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 320грн., тобто пропорційно задоволеній частині позовних вимог (640грн..:2=320грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 141, 185 Сімейного Кодексу України (в редакції від 17.05.2017р., що набрала чинності з 08.07.2017р.), п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. у №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст.ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03.10.2017р.), суд ,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 1975р. народження, на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини у розмірі 2 353 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя Н.В.Ткаченко