Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2799/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 54 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2799/16 за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України», ОСОБА_3 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості при звільненні та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України» на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 січня 2018 року, яке ухвалене суддею Сингаївським О.П. в м.Житомир

в с т а н о в и в:

24 березня 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому зазначила, що вона працювала на посаді головного бухгалтера Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та наказом № 39-ос від 04.03.2016 р. була звільнена з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків, відповідно до п.1 ч. 1 ст.41 КЗпП України. В обґрунтування позову послалась на грубі порушення законодавства під час звільнення з боку відповідача та відсутність підстав для застосування до неї п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Крім цього, в звязку з незаконними діями відповідача просить відшкодувати завдану моральну шкоду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 січня 2018 року позов задоволений частково. Визнано незаконним та скасовано наказ № 39-ос від 04.03.2016 р. про звільнення ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України», поновлено її на даній посаді, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 141243,26 грн. та 10000,00 грн. за завдану моральну шкоду. В решті вимог відмовлено. Додатковим рішенням, ухваленим 29 січня 2018 року вирішено питання про судові витрати та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

Не погоджуючись із судовим рішенням, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог за безпідставністю. В обґрунтування вимог скарги, зокрема, зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що 25.09.2017 р. відповідачем було видано наказ № 169-ос «Про внесення змін до наказу від 04.03.2016 р. № 39-ос «Про звільнення ОСОБА_2О.», яким внесені зміни в констатуючу частину наказу № 39-ос і таким чином він втратив свою юридичну силу. В звязку з чим вважає безпідставним висновок суду про порушення строків притягнення до відповідальності позивача та невідібрання у неї письмових пояснень. Вважає, що судом не в повній мірі досліджені посадові обовязки головного бухгалтера. Так само безпідставно залишено поза увагою встановлену актами перевірки та судовими рішеннями вину позивача та відшкодування останньою матеріальних збитків.

Позивач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, надіславши відзив, у якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Корольовського райсуду м.Житомира залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги і просили скасувати рішення суду повністю.

Представник позивача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді головного бухгалтера Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Наказом № 39-ос від 04.03.2016 р. позивачку було звільнено з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України.

У наказі про звільнення позивачки зазначено, що комісією по перевірці нарахування заробітної плати та премій, створеною на виконання наказу Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 05 лютого 2016 року № 19-ос «Про створення комісії по перевірці нарахування заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку» були виявлені факти грубого порушення норм чинного законодавства з питань оплати праці, положень Колективного договору і Положення про преміювання та інші додаткові виплати працівникам Центру, що призвело до безпідставного нарахування протягом 2013-2015 років премій у великих розмірах працівникам відділу бухгалтерського обліку та нанесення матеріальної шкоди Центру в особливо великих розмірах.

Зокрема, було встановлено, що головним бухгалтером Центру ОСОБА_2 протягом 2013-2015 років в порушення п.2.7 Положення про преміювання та інші додаткові виплати не подавались списки працівників відділу бухгалтерського обліку на преміювання з пропозиціями розміру преміювання, а суми премій, зазначених у наказах, для окремих працівників незаконно змінювались в бік підвищення, що призвело до заподіяння збитків Центру в особливо великих розмірах 1 357,4 тис. грн. та викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян.

З метою часткового погашення заподіяної матеріальної шкоди, 08.02.2016 головним бухгалтером Центру ОСОБА_2 було внесено 14 652,80 грн., що підтверджує факт заподіяння нею шкоди, зловживання службовим становищем та грубе порушення трудової дисципліни і положень посадової інструкції.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 звільнено з займаної посади за п.1 ст.41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов'язків) з 04.03.2016 р.

З наведеного вбачається, що позивача було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обовязків, підставою звільнення в наказі заначено акт перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016 р., акт про відмову від надання пояснення.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що наявні правові підстави для поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства та призвело до моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Пунктом 1 частини 1 вказаної статті передбачено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків, зокрема, керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками тощо. Звільнення можливе за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер.

Зокрема, у п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України йдеться про одноразову грубе порушення трудових обовязків, а не про тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав.

Розірвання трудового договору на підставах, зазначених у п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, передбачає визнання кола порушень трудових обовязків, під які підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад: характер дії або бездіяльності працівника, істотність наслідків порушення трудових обовязків, особливість причинного звязку між порушенням та його наслідками, форм вини.

Виходячи зі змісту п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення головного бухгалтера за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обовязків, а не триваюче, зокрема, неналежний контроль за роботою відділу бухгалтерського обліку.

Крім того, за положеннями посадової інструкції головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, організовує роботу бухгалтерської служби, контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, керує працівниками бухгалтерського обліку підприємства та розподіляє між ними посадові завдання та обовязки, несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди.

Як вбачається з оспорюваного наказу про звільнення позивача, відповідач звільнив її не за одноразове грубе порушення трудової дисципліни а за порушення, які носили тривалий характер (протягом 2013-2015 років), про що зазначено в самому наказі.

Звільнення за пунктом 1 статті 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням, а тому допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи, у звязку з тимчасовою втратою працездатності або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

В наказі про звільнення позивача та акті перевірки від 22.02.2016 р. та комісійному акті від 25.02.2016 р., якими було зафіксовано виявлені порушення трудової дисципліни, не зазначено точної дати вчинення порушення трудової дисципліни, а вказаний у них період порушень охоплює роки з 2013 по 2015.

25 вересня 2017 року, відповідачем було видано наказ № 169-ос від «Про внесення змін до наказу від 04.03.2016 № 39-ос «Про звільнення ОСОБА_2О.», в якому крім іншого зазначено, що «Відповідно до плану антикорупційних заходів Центру на 2016 рік наказом № 19-ос від 05.02.2016 була створена комісія по перевірці виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» і порядку нарахування заробітної плати з урахуванням умов колективного договору та чинного законодавства України працівникам Центру. На вимогу членів комісії надати для перевірки первинні документи нарахування заробітної плати працівникам Центру головний бухгалтер ОСОБА_2, зловживаючи своїм службовим становищем, відмовилася надавати будь-які документи, що стосувалися даного питання та заборонила це робити бухгалтерам з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які були в її безпосередньому підпорядкуванні та протягом усієї перевірки перешкоджала роботі комісії, чим грубо порушила свої посадові обов'язки зазначені в розділі II посадової інструкції та п.13 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2011 року № 59. Все це не давало можливості членам комісії провести перевірку та точно встановити збитки, які були заподіяні Центру, що стало підставою для звернення до Держсанепідслужби України провести перевірку бухгалтерської служби Центру».

Таким чином, понад рік після звільнення позивача, відповідачем були внесені зміни до оскаржуваного наказу в частині підстав звільнення, із зазначенням, що одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни було ненадання на вимогу членів комісії перевірки первинних документів нарахування заробітної плати працівникам центру та перешкоджання роботі комісії.

Звільнення на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, передбачених ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Внесення змін до оскаржуваного наказу протягом спливу значного періоду, коли позивач вже не перебувала з відповідачем у трудових відносинах, порушило право позивача на захист, оскільки відбулося поза строками, встановленими статтею 148 КЗпП України. При цьому, всупереч п.1 ст.149 КЗпП України, у позивача не відбиралось пояснення по суті допущеного порушення.

Також апелянт помилково вказує на те, що з виданням наказу № 169-ос від 25 вересня 2017 року, втратив чинність наказ № 39-ос від 04.03.2016р. про звільнення позивача, оскільки зі змісту даного наказу, який досліджувався судом першої інстанції під час розгляду справи, вбачається, що він вносить тільки зміни (доповнює) констатуючу частину даного наказу. Проте він не містить відомостей про втрату чинності чи скасування наказу №39-ос від 04.03.2016р. про звільнення позивача з посади головного бухгалтера.

Крім того, підстави звільнення ОСОБА_2 саме за незаконне преміювання працівників Центу протягом 2013-2015 років, підтверджуються також рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11.12.2017 року у справі № 295/9197/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України» матеріальної шкоди, заподіяну підприємству в межах середньомісячного заробітку на суму 15237 грн. 10 коп.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення, цілком обґрунтовано дійшов висновку, що зазначені відповідачем підстави для звільнення ОСОБА_2 не є одноразовим грубим порушенням, яке дає підстави для звільнення за п.1ч.1 ст.41 КЗпП України, оскільки дії головного бухгалтера, зазначені в акті від 22.02.2016 р. та від 25.02.2016 р., є триваючими і не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення нею трудових обовязків, що підпадають під дію п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а відтак не можуть бути підставою для розірвання трудового договору згідно з цією нормою.

Рішення компетентного органу, власника підприємства, наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Однак, в наказі від 04.03.2016 р. № 39-ос ОСОБА_2 звільнено за одноразове грубе порушення без зазначення якого саме.

Також колегія погоджується з висновком суду про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, оскільки незаконне звільнення вплинуло на звичний спосіб життя позивачки, психологічний стан, необхідність доведення порушених прав в судових інстанціях.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2018 року.

Головуючий: Судді: