Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2018 Справа №607/4463/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака P.M.,

за участю секретаря Чех Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») предявило в суд позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до укладеного між позивачем та ОСОБА_2 кредитного договору № TE16RX60170139 від 17 червня 2012 року, останній отримав кредит в сумі 4'999,6 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 червня 2015 року, та зобов'язався повернути ці кошти, а також сплатити відсотки в порядку і терміни, встановлені договором. Однак ОСОБА_2 не виконав у повному обсязі взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 8'473,01 грн. (4'649,47 грн. тіло кредиту та 3'823,54 грн. заборгованість з пені). 09 серпня 2014 року ОСОБА_2 помер. Його спадкоємцем є відповідач. Позивач вважає, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав з ним і не відмовився від прийняття. Прийнявши спадщину до якої входить рухоме та нерухоме майно, відповідач зобовязаний відповідати і за зобовязаннями спадкодавця перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі; не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач повторно у судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомив, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Відзиву на позовну заяву не подав. За даних обставин наявні усі підстави, визначені частиною 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), для ухвалення заочного рішення у справі на підставі частини 4 ст. 223 ЦПК України.

Водночас суд бере до уваги заяву ОСОБА_1 від 18 квітня 2018 року у якій він просить відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього. Вказує, що він не отримував жодних документів, котрі стосуються спадщини брата.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне:

суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина 1 ст. 13 ЦПК України)

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. (частини 1, 2 ст. 263 ЦПК України)

17 червня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № TE16RX60170139, котрий складається із анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку». Згідно даного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4'999,6 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

09 серпня 2014 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 175207 від 20 серпня 2014 року; актовий запис № 1256, здійснений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

21 квітня 2017 року завідувач Першої тернопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 надіслала позивачу відповідь на запит, у якій повідомила, що претензія (вимога кредитора) долучена до спадкової справи № 666/2015 року до майна померлого 09 серпня 2014 року ОСОБА_2 та при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємців померлого буде повідомлено про дану претензію кредитора.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідач, відповідно до частини 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, до складу якої входять і зобовязання спадкодавця за кредитним договором № TE16RX60170139 від 17 червня 2012 року.

Такі доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» суд вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах права, не доводяться матеріалами справи, а тому до уваги судом братись не можуть з огляду на наступне:

відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 ст. 12 та частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним нормам права, позивачем не надано доказів, котрі б підтверджувати чи спростовували факт складення ОСОБА_2 будь-якого заповідального розпорядження та, найголовніше, в чию користь, якщо таке мало місце.

Навіть якщо припустити, що за життя ОСОБА_2 заповіту не складав і має місце спадкування за законом, то достеменно встановити, що спадщину прийняв саме відповідач з поданих суду доказів неможливо.

Так, дійсно, частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Однак при цьому слід памятати, що за загальним правилом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (частина 1 ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. (частина 1 ст. 1262 ЦК України)

Відповідач є рідним братом ОСОБА_2, тобто спадкоємцем другої черги і міг одержати право на спадкування лише у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, котрі до речі, також могли проживати із спадкодавцем, не відмовитись від спадщини і вважатись такими, що прийняли її.

Позивачем не подано доказів, котрі спростовували чи підтверджували б факт наявності спадкоємців першої черги на спадщину ОСОБА_2

Отже доказів того, що відповідач прийняв спадщину після сперті ОСОБА_2, а тому повинен відповідати і за його зобовязання, суду не надано.

З огляду на викладене позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до задоволення не підлягають за недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш В И В :

в позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № TE16RX60170139 від 17 червня 2012 року відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 червня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_4