КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 359/1372/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1822/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Журавський В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2018 року,

встановив:

у лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право особистої правної власності на квартиру АДРЕСА_1, причіп марки «Лев», визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки «Peugeot 107», державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з відповідача половину його вартості, розділити між сторонами меблі та побутову техніку згідно переліку.

Відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_2, легковий автомобіль марки ВАЗ 2106 1983 року випуску, два легкових причепи марки «Лев», човен марки «Ivory», зварювальний апарат Zenit MMA, а також меблі та техніку згідно переліку.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_3 здавати дану квартиру в оренду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2018 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову не було надано належних доказів на підтвердження того, що невжиття обраних заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, що є підставою для відмови у задоволенні заяви. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 є предметом спору, який виник між сторонами у справі.

В ст. 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається наявність спору між сторонами з приводу нерухомого майна - вказаної квартири, яка є предметом первісного та зустрічного позовів, що свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може призвести до утруднення виконання рішення суду. Право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_3, який може відчужити її третім особам в ході розгляду справи, що є реальною загрозою утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги заявника в частині заборони відповідача передавати спірну квартиру в оренду, оскільки в даному випадку, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним заявленим позовним вимогам первісного та зустрічного позову, а тому заява ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею - 58,5 кв.м, жилою площею - 30,9 кв.м. та належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власностіНОМЕР_4 виданого 05 жовтня 2010 року Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради.

Стягувач: ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_4, НОМЕР_2, виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 12 грудня 1997 року.

Боржник: ОСОБА_3, який проживає за адресою: м АДРЕСА_3, НОМЕР_3, виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 12 грудня 1997 року.

Постанова про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді