Справа № 369/5450/18
Провадження № 2-о/369/158/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Ріпка Л.Ю.,

заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у порядку окремого провадження в судовому засіданні м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації про видачу обмежувального припису для ОСОБА_2 внаслідок систематичного вчинення фізичного домашнього насильства щодо ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою про видачу обмежувального припису, яку мотивував тим, що він зареєстрував шлюб 21 грудня 2007 року з ОСОБА_2, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 2751.

Після шлюбу заявник з дружиною жили спільно за адресою АДРЕСА_1.

У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

02.08.2013 року між ним і дружиною був укладений шлюбний договір, згідно з яким земельна ділянка та збудований на цій ділянці житловий будинок загальною площею 253,2 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, автомобіль марки BMW 530і,2003 р. випуску є приватною власністю ОСОБА_2

Однак, після укладення шлюбного договору стосунки не поліпшилися, та через 2 тижні після чергової сварки Відповідачка запропонувала пожити окремо від родини.

Заявник став проживати окремо від родини, маючи надію що ця ситуація мине. Він намагався регулярно приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини, приймав участь у її утриманні, двічі на тиждень купував їжу, підгузки, одяг тощо. Адже дуже часто на його приїзд для побачення із сином відповідачка перешкоджала його побаченням з сином, вчиняла скандал та викликала міліцію, тим самим вчиняла психологічне насильство над дитиною, кривдила її спричиняла дитині моральну шкоду кожного разу коли він намагався бачити дитину вдома.

Не досягнувши з ОСОБА_2 щодо побачень та спілкування з дитиною, він звернувся із відповідною заявою до Комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській РДА. На засіданні Комісії було вирішено та визначено дні зустрічі батька з дитиною. Відповідачка 4 рази виконала рекомендації визначені в рішенні зазначеної Комісії, а потім відмовилась їх виконувати з невідомих причин та ігнорувала його прохання щодо побачень з дитиною, викликала наряд охорони для неможливості його проходу на територію будинку і до будинку, де мешкає дитина, тим самим спричинила дитині моральну шкоду та психологічне насильство.

Окрім того, ОСОБА_2 без його відома віддала дитину до дитячого садочка, чим порушила п.3 ст. 151 СК України про право батьків обирати форми та методи виховання дитини. Крім того, домовлялась з директорами дитсадків, щоб вони також перешкоджали дитині бачитися з батьком, чим також спричинила дитині моральну шкоду та психологічне насильство.

Зазначає, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено участь батька, ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною- ОСОБА_3, протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 до 19 години в присутності матері ОСОБА_2, в подальшому у вихідні дні - кожної неділі місяця з 10 до 19 години.

На підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження, однак вимоги державного виконавця Нестеренко О.Ю. добровільно не виконує, перешкоджає йому у фізичному доступі до дитини через заборону входити до будинку та не передає дитину, про що є докази - заяви та талони від Києво-Святошинського РВУП.

18.10.2016 року відкрито досудове слідство за ознаками злочину за ст.. 382 ККУ - умисне невиконання рішення суду.

Вважає ОСОБА_2 є кривдником, яка умисно вчиняла дії, які містять ознаки домашнього насильства по відношенню до своєї дитини. Відповідно постраждалою є їхня спільна дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тому заявник просив визнати ОСОБА_2 - кривдником. Внести ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства. В наслідок умисних дій ОСОБА_2, що мають ознаки фізичного насильства по відношенню до дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, винести строком на 6 (шість) місяців обмежувальний припис для ОСОБА_2, яким: Заборонити ОСОБА_2 перебувати у місті спільного проживання (перебування) дитини та батька. Обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з постраждалою дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши графік такого спілкування з 09-00 кожної середи та до 21-00 кожної суботи, тобто 84 години на тиждень, що становить 50% часу відповідно до СК України та Конвенції ООН «Про права дитини». Заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 500 метрів до місця спільного проживання дитини та батька. Заборонити особисто ОСОБА_2 через третіх осіб розшукувати дитину ОСОБА_3, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2, переслідувати дитину та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заборонити особисто ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Про видачу обмежувального припису для ОСОБА_2 у встановлений законом строк проінформувати Києво-Святошинський РВ УМВС України для взяття кривдників на профілактичний облік.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 подали до суду письмовий відзив, згідно якого проти вимог заяви заперечувала та просила відмовити в даній заяві.

Заінтересована особа Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації направила до суду лист про розгляд справи у відсутності їх представника.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази наявні в справі, приходить до висновку що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засідання встановлено, що 21 грудня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис № 2751.

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1

З матеріалів справи та пояснень заявника встановлено, що шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. Між сторонами склалися неприязні стосунки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено участь батька, ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною - ОСОБА_3, протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 до 19 години в присутності матері ОСОБА_2, в подальшому у вихідні дні - кожної неділі місяця з 10 до 19 години (справа №369/1687/16ц).

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначив, що його колишньою дружиною тривалий час вчиняється домашнє насильство щодо їхнього спільного сина, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкування з сином, чинить перешкоди та не виконує рішення суду від 17.06.2016 року, а тому відносно малолітнього ОСОБА_3 має бути виданий обмежувальний припис, на підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Згідно п. 1, п. 3 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні відносини.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що вони не містять достатньої інформації, що саме ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_3 та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для малолітнього ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.

Окерім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису 14 травня 2018 року.

У поданій заяві ОСОБА_1 посилається на обставини, які відбувались протягом 2015-2016 років.

Утім, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявниця обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, - набрали чинність 07 січня 2018 року.

Отже, вищезазначені нормативно-правові акти, які набрали чинність 07 січня 2018 року, не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності.

З вище наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, ст. ст. 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації про видачу обмежувального припису для ОСОБА_2 внаслідок систематичного вчинення фізичного домашнього насильства щодо ОСОБА_1 - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Повний текст рішення суду складено 30 листопада 2018 року.

Суддя: Дубас Т.В.