ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/246/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Пахольченко Д.О.

з участю представника скаржника ОСОБА_2

представника приватного виконавця ОСОБА_3

представника стягувача ОСОБА_4

заінтересованої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_6 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_8, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 упорядку ст. 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В., заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_8Мотивуючи свої вимоги тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І.В. безпідставно винесена в межах виконання зведеного виконавчого провадження № 55229314 по виконанню виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 08 листопада 2017 року на підставі рішення цього ж суду по справі за позовом ОСОБА_8 до нього про стягнення заборгованості за договором позики про стягнення з нього на користь ОСОБА_8 грошових коштів за договором позики від 10 жовтня 2016 року, укладеним між ОСОБА_8 та ним 72 651 доларів 43 центів США, що еквівалентно 1 890 651 грн. 75 коп., постанова від 24 вересня 2018 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт від 24 вересня 2018 року про передачу майна в рахунок погашення боргу, якими передано на реалізацію майно, яке належить йому як боржнику - ? частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Вважаючи такі дії протиправними, такими, що порушують його право власності у спільній частковій власності, питання щодо виділення належної йому частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї не було вирішено в порядку ст. 371 ЦК України, тобто звернення стягнення на ? частини квартири, яка належить на праві спільної сумісної власності без виділу її у натурі, на його думку, - є незаконним, окрім того, державним виконавцем не застосовані інші заходи для проведення виконання виконавчих дій, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», оскільки він має інше майно - садовий будинок та земельну ділянку в Бориспількому районі Київської області, яке погло б бути предметом стягнення.

Ввважає, що вчинення оскаржуваної процесуальної дії приватним виконавцем, потягло за собою порушення його процесуальних прав як сторони виконавчого провадження - боржника, й просить визнати таку процесуальну дію держаного виконавця протиправною та зобов»язати вказану посадову особу усунути порушення - скасувати оскаржувану постанову та акт.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2, діючий на підставі ордеру від 10 серпня 2018 року, скаргу підтримав з тих же підстав та просив її задовольнити, тим самим, поновивши права скаржника в межах виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник приватного виконавеця ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності від 13 серпня 2018 року, скаргу не визнала та просили відмовити у її задоволенні за недоведеністю та безпідставністю, посилаючись на відсутність порушених прав скаржника в ході проведення виконачих дій, та наявності правових підстав для вчинення державним виконавцем оскаржуваної процесуальної дії - про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, оскільки виконавчем вжито всіх заходів для належного виконання рішення суду перед застосуванням оскаржуваної дії - звернення стягнення та передачі частини квартири на реалізацію в рахунок погашення боргу.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_8 - ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності від 14 листопада 2017 року (а.с.39), скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на відсутність порушених прав скаржника в ході проведення виконачих дій, та наявності правових підстав для вчинення виконавцем оскаржуваної процесуальної дії. Вважаючи законним право стягувача на виконання рішення суду та протиправність дії боржника, який у будь-який спосіб уникає від його виконання.

Заінтересована особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Суд, вислухавши скаржника, заінтересованих осіб, державного виконавця, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, надані приватним виконавцем на вимогу суду, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. перебуває зведене виконавче провадження № 55229314 по виконанню виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 08 листопада 2017 року, на підставі рішення цього ж суду по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 грошових коштів за договором позики від 10 жовтня 2016 року, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 72 651 доларів 43 центів США, що еквівалентно 1 890 651 грн. 75 коп. (матеріали виконавчого провадження/а.с.98-132).

Приватним виконавцем винесена в межах виконання зведеного виконавчого провадження № 55229314 по виконанню вказаного виконавчого листа постанова від 24 вересня 2018 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт від 24 вересня 2018 року про передачу майна в рахунок погашення боргу, якими передано на реалізацію майно, яке належить ОСОБА_6 як боржнику, а саме - ? частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів скарги до постановлення оскаржуваної постанови, виконавцем вжиті інші заходи по виконанню виконавчого листа, боржник належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій (матеріали виконавчого провадження/а.с.98-132).

В добровільному порядку вимоги виконавця боржником не виконані, що стало підставою для вчинення оскаржуваної дії.

Пунктом 1. 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У постановлених актах, процесуальних повідомленнях, складених виконавцем, й у тому числі, при виході за місцем мешкання боржника, наявні докази про те, що сторона виконавчого провадження, а саме, боржник, повідомлявся про здійснення виконавчих дій своєчасно, проте боржник рішення суду не виконує.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч.1 ст. 48 вказаного Закону). Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч.6 вказаної норми).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року за поданням приватного виконавця визначена частка боржника ОСОБА_6 в розмірі ? частини у спільному сумісному майні подружжя - квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с.60-63).

Відповідно, вказана норма Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість звернення стягнення на майно, яким боржник володіє спільно з іншими особами, та допускається після визначення частки боржника у такому майні за поданням виконавця, що відповідає даним правовідносинам, й дотримано виконацем.

За таких підстав, приватний виконавець, прийнявши оскаржувану постанову від 24 вересня 2018 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт від 24 вересня 2018 року про передачу майна в рахунок погашення боргу, якими передано на реалізацію майно, яке належить боржнику - ? частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, діяв у відповідності до своїх посадових повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак вважати, що виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» безпідставно винесено оскаржувані постанова та акт, правових підстав немає.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії приватного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій приватного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення приватним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких підстав зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 352 грн. 40 коп. - судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, ст.1, 10, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження» Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_6 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_8, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6, ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1, на користь держави 352 (триста п»ятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»ятнадцять днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: Коренюк А.М.