Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 668/12585/15-ц

провадження № 61-5914св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року у складі колегії суддів: Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору іпотеки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 29 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір. У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним договором 29 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого позивачем як майновим поручителем надано в іпотеку належну йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 101 486 грн.

Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з цим припиняється зобов'язання останнього за кредитним договором, а тому припиняється і похідне від основного зобов'язання - зобов'язання, що випливає із договору іпотеки.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати припиненим договір іпотеки від 29 грудня 2007 року, укладений між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л. В., відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, перед банком за кредитним договором від 29 грудня 2007 року, позивач надав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11 листопада 2015 року (у складі судді Кузьміної О. І.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів, що основне зобов'язання за кредитним договором від 29 грудня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, припинено у зв'язку зі смертю останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 та те, що після смерті ОСОБА_2 відсутні спадкоємці.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення. Позов задоволено.

Визнано припиненим договір іпотеки, укладений 29 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1, в забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував, що позивач ОСОБА_1 (син спадкодавця) і ОСОБА_4 (дружина спадкодавця), є спадкоємцями першої черги згідно з статтею 1261 ЦК України. Останні відповідно до статті 1270 ЦК України не заявили про відмову у прийнятті спадщини, а тому в силу частини третьої статті 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину. Отже, за відсутності згоди іпотекодавця на забезпечення кредитних зобов'язань у нових боржників, спадкоємців позичальника, в силу положень частини першої статті 523 ЦК України договір іпотеки є припиненим.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що стаття 523 ЦК України не підлягала застосуванню при вирішенні позову про припинення іпотеки, оскільки заміна боржника в зобов'язанні, на час звернення до суду з позовом, не відбулась. Крім того, зазначив, що спеціальними нормами законодавства, що регулюють питання підстав припинення іпотеки, не передбачено такої підстави припинення іпотеки як смерть боржника у зобов'язанні, забезпеченому іпотекою.

05 лютого 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним договором 29 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого позивачем як майновим поручителем надано в іпотеку належну йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 101 486 грн.

Згідно з пунктом 33.3 договору іпотеки вбачається, що іпотекодавець за рахунок переданого в іпотеку банку нерухомого майна забезпечив виконання кредитного зобов'язання позичальника ОСОБА_2, умовами якого передбачений обов'язок позичальника погашати отримані кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 17 000 дол. США до 19 грудня 2024 року із сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 0,92 % на місяць, які сплачуються у період із 10 до 15 число кожного місяця, а також внесенням щомісячних платежів у розмірі 220,66 дол. США для погашення кредиту.

Крім того, умовами договору іпотеки не передбачений обов'язок іпотекодавця забезпечувати за рахунок предмета іпотеки боргові зобов'язання спадкоємців позичальника, а також відсутня домовленість про таке забезпечення іпотекодавцем, ОСОБА_1, який є відмінним від особи позичальника та банку.

Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з вимогою від 11 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», направленою до Третьої державної нотаріальної контори, вказано, що зобов'язання боржником в повному обсязі не виконанні, у зв'язку із чим наявна заборгованість у розмірі 9 560,29 дол. США.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2007 року станом на 07 червня 2016 року, вбачається, що позичальник ОСОБА_2 за життя свої кредитні зобов'язання виконував, та прострочення сплати щомісячних платежів станом на день смерті позичальника за цим розрахунком відсутнє. Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 становив 13 281,11 дол. США.

Із вимогою про припинення іпотеки позивач звернувся до суду 13 жовтня 2015 року.

За загальним правилом місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Установлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання і реєстрації ОСОБА_2

На день смерті позичальник, як член сім'ї власника ОСОБА_1, проживав та був зареєстрований у квартирі, яка є предметом іпотеки. Разом із ним за цією адресою зареєстрована і постійно проживає дружина спадкодавця, ОСОБА_4

Установлено, що позивач ОСОБА_1 (син спадкодавця) і ОСОБА_4 (дружина спадкодавця), є спадкоємцями першої черги згідно зі статтею 1261 ЦК України. Останні відповідно до статті 1270 ЦК України не заявили про відмову у прийнятті спадщини, а тому в силу частини третьої статті 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Місцевим судом установлено, що позивачем, який є майновим поручителем ОСОБА_2, надано в іпотеку належну позивачу однокімнатну квартиру, та зобов'язання померлого боржника за вказаним кредитним договором не припинені, оскільки встановлено коло спадкоємців, які будуть зобов'язані в межах вартості спадкового майна, у разі звернення до них кредитора, відповідати за зобов'язаннями спадкодавця.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач, всупереч вимогам статей 10, 11 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не довів, що основне зобов'язання за кредитним договором від 29 грудня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, припинено у зв'язку зі смертю останнього та не надано будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування цього.

Отже, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком місцевого суду, що підстави для припинення іпотеки, які встановлені в частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку», виникли на час розгляду справи по суті.

Апеляційний суд не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, при цьому зазначив лише про те, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції шестимісячний строк для прийняття спадщини і заміни боржника за основним зобов'язанням на його спадкоємців не настав.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову з задоволенні позову ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року скасувати, рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 11 листопада 2015 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська