Єдиний унікальний номер 225/3692/18 Номер провадження 22-ц/804/452/18
Доповідач - Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Бахмуті цивільну справу №225/3692/18

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості з лікарняних, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Торецьквугілля» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року,

(суддя Челюбєєв Є.В., рішення ухвалено в місті Торецьку Донецької області, повний текст рішення складений 11 вересня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював у відповідача з 2011 року. З 19.12.2017 року його звільнили з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. В цей же день розрахунок з ним не проведено, а саме не виплачена заборгованість по оплаті лікарняних у сумі 8300 грн. 97 коп. Вважав, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. З вини відповідача він відчуває психічні страждання, які полягають в порушенні його звичайного способу життя.

Просив стягнути з відповідача заборгованість по оплаті лікарняних, середній заробіток за час затримки розрахунку та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості з лікарняних, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість по оплаті лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) у розмірі 2834 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 81163 грн. 35 коп. та грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн.; стягнуто з Державного підприємства «Торецьквугілля» судовий збір на користь держави у сумі 844 грн. 97 коп.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Торецьквугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ДП «Торецьвугілля» посилається на неповне з'ясування всіх обставин по справі, які мають суттєве значення для прийняття обґрунтованого і законного рішення; апелянт посилається на те, що ДП «Торецьвугілля» не має заборгованості з оплати лікарняних у сумі 8300,97 грн., так як на сьогоднішній день заборгованості із нарахованих сум (у відповідності до діючого законодавства України) до виплат ОСОБА_1 не має у зв'язку з тим, що за даними Державного реєстру останній місяць сплачених страхових внесків вересень 2016 року; нарахування і виплата лікарняних будуть проведені коли у розрахунковому періоді будуть сплачені всі страхові внески і виникне право на доплату за лікарняними; ДП «Торецьквугілля» діє у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), затвердженого постановою КМ України №1266 від 26.09.2001 року та згідно п.4 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» і на сьогоднішній день не має права на нарахування лікарняних у повному обсязі, а у відповідності з цим - не має заборгованості з виплат ОСОБА_1; в частині стягнення моральної шкоди ДП «Торецьквугілля» не погоджується у зв'язку з тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України в частині відсутності зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог; судом не застосовано строк позовної давності у 3 місяці до даних позовних вимог; апелянт вважає безпідставним застосування норм ст. 117 КЗпП України до затримки виплат по лікарняним, посилаючись при цьому на те, що оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації також відноситься до «інших виплат, що не належать до фонду оплати праці»; виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності - це передбачені чинним законодавством соціальні гарантії, передусім Конституцією України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким не передбачено застосування до роботодавця такого санаційного заходу як виплата працівникові середнього заробітку за час затримки виплати лікарняних; ні КЗпП України, ні Законом України «Про оплату праці» не передбачено обов'язок роботодавця оплачувати працівникові допомогу по тимчасовій непрацездатності».

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ч.13 ст. 7 ЦПК України зазначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок з оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаний з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України, а відповідно до ст. 2371 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав.

Проте повністю погодитися з такими висновками неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом ОСОБА_1 з 2011 року знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» (колишня назва ВП «Шахта «ім. Ф.Е. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля»). 19 грудня 2017 року звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

На момент звільнення позивачеві нарахована сума до виплати в розмірі 17304,54 грн., яка складалася з: заробітної плати, допомоги як пенсіонеру і яка перерахована позивачу у період з 23 січня 2018 року по 13 лютого 2018 року. В зазначену суму не увійшла заборгованість з лікарняних за період з 21.07.2017 року по 25.07.2017 року, з 17.08.2017 року по 31.08.2017 року та з 2.10.2017 року по 25.10.2017 року на загальну суму 8300 грн. 67 коп. На запит ОСОБА_1 ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» повідомило, що перерахунок лікарняних буде проведено коли у розрахунковому періоді будуть проплачені всі страхові виплати.

Згідно довідки № 10/844 від 03.09.2018 (а.с. 36) про нарахування перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за наданими ОСОБА_1 лікарняними листками за період з 21.07.2017 року по 25.07.2017 року, з 17.08.2017 року по 31.08.2017 року та з 2.10.2017 року по 25.10.2017 року заборгованість по оплаті лікарняних за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності складає 2834 грн. 10 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються КЗпП України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким, зокрема передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Оскільки обов'язок виплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності покладена на підприємство, а при звільненні ОСОБА_1 йому не сплачено 2834 грн. 10 коп. за перші п'ять днів лікарняних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цієї суми з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума з лікарняних має бути сплачена, коли у розрахунковому періоді будуть сплачені всі страхові внески і на сьогоднішній день підприємство не має права на нарахування лікарняних у повному обсязі, у відповідності з цим - не має заборгованості з виплат ОСОБА_1 не ґрунтується на законодавстві. Пунктом 4 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на яку посилається ДП «Торецьквугілля» в апеляційній скарзі, встановлені розміри матеріального забезпечення відповідно до зазначеного закону і не передбачено звільнення підприємства від оплати перших п'яти днів лікарняних у встановлені Кодексом законів про працю України строки.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Оскільки спір вирішений на користь працівника, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги про те, що оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації також відноситься до «інших виплат, що не належить до фонду оплати праці» і ці виплати частково роботодавець зобов'язаний здійснювати в силу Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тому судом помилково застосована стаття 117 КЗпП України, є помилковим, оскільки відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника підприємство зобовязано виплатити працівнику всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, а виплата перших п'яти днів за лікарняними Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» покладена на підприємство.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнутої суми моральної шкоди також є безпідставними, оскільки само по собі порушення трудових прав, в даному випадку невиплата всіх належних позивачу від підприємства сум, є спричиненням моральної шкоди. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, з огляду на що доводи представника відповідача про не підтвердження кожної обставини, на яку посилається позивач, є безпідставними.

Є також безпідставними і доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 233КЗпП України). Однак, до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Згідно п. 1 ч.1 ст. 268 ЦК України 2003 року позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав.

Разом з тим, як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку,а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» заборгованість по оплаті лікарняних в сумі 8 300. 97 грн. Судом першої інстанції такі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме стягнуто з Державного підприємства «Торецьквугілля» заборгованість по оплаті лікарняних в сумі 2834.10 грн.

Виходячи із положень ст. 117 КЗпП України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України апеляційний суд вважає, що стягнутий судом першої інстанції середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає зменшенню до 20000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Отже судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.

Оскільки рішення суду в частині стягнення середнього заробітку підлягає зміні, то відповідно підлягає зміні і стягнута судом сума судового збору, яка відповідно до Закону України «Про судовий збір» буде складати 233.34 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Торецьквугілля» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та судового збору змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 20000 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 233грн. 34 коп.

В іншій частині рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: