Справа № 216/2914/14-ц
Провадження 2/216/266/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровська область

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю секретаря судового засідання Янчук С.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Сироватки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про позбавлення батьківських прав.

23 листопада 2018 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про проведення наступного судового засідання, яке призначено на 09 год. 00 хв. 30 листопада 2018 року, у режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва, оскільки вона та її представник працюють і мешкають в м. Києві, яке знаходиться досить віддалено від м. Кривого Рогу, що утруднює особисту присутність відповідача та її представника при розгляді цієї справи.

Вивчивши клопотання відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом 10 квітня 2014 року.

На підставі розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 26 березня 2018 року № 30 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зазначена цивільна справа передана на розгляд судді Бутенко М.В.

Таким чином, указана справа розглядається судом більше чотирьох років семи місяців, з яких вісім місяців - останнім складом суду.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про проведення судових засідань в справі в режимі відеоконференції було задоволено та вирішено судові засідання, призначені на 02 травня 2018 року, 15 травня 2018 року й 21 травня 2018 року, у цій справі проводити в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

Відповідач ОСОБА_4 26 квітня 2018 року в судове засідання не з'явилась, надіславши до суду клопотання про неможливість явки до суду за сімейними обставинами та проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

15 травня 2018 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи.

21 травня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на 22 травня 2018 року у зв'язку з її зайнятістю в розгляді іншої справи. Разом з тим будь-яких доказів на підтвердження поважності причини своєї неявки в указане судове засідання представником відповідача до суду не надано. При цьому зі змісту клопотання випливає, що всі необхідні документи (клопотання, заяви, заперечення) з боку відповідача долучені до матеріалів справи, однак остання просить не розглядати справу по суті за її відсутності, враховуючи складність справи та інтереси дитини. У зв'язку з цим судом було відкладено розгляд справи до 22 травня 2018 року.

22 травня 2018 року справу було знято з розгляду до 18 червня 2018 року внаслідок відсутності зв'язку в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

18 червня 2018 року справу було знято з розгляду до 22 червня 2018 року внаслідок відсутності зв'язку в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

22 червня 2018 року справу було знято з розгляду до 09 липня 2018 року внаслідок відсутності зв'язку в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року було вирішено судові засідання, призначені на 04 і 09 липня 2018 року, у цій справі проводити в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

09 липня 2018 року справу було знято з розгляду до 26 липня 2018 року у зв'язку з тим, що не вдалося забронювати майданчик для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2018 року було вирішено судове засідання, призначене на 26 липня 2018 року, у цій справі проводити в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

Листом Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2018 року було повідомлено про неможливість проведення 26 липня 2018 року о 12.00 год. відеоконференції в указаній справі у зв'язку з зайнятістю залів судових засідань, обладнаних засобами для проведення відеоконференції, іншими судами. При цьому рекомендовано у зв'язку з великим надходженням ухвал про проведення відеоконференцій узгоджувати дату проведення відеоконференції в телефонному режимі.

26 липня 2018 року справу було знято з розгляду до 06 вересня 2018 року у зв'язку з тим, що не вдалося забронювати майданчик для проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року було вирішено судові засідання, призначені на 06 вересня 2018 року, 14 вересня 2018 року й 25 вересня 2018 року, у цій справі проводити в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

06 вересня 2018 року справу було знято з розгляду до 14 вересня 2018 року внаслідок відсутності зв'язку в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва, оскільки зала судових засідань, обладнана засобами для проведення відеоконференції, у зазначеному суді була зайнята розглядом іншої справи на невизначений час.

25 вересня 2018 року справу було знято з розгляду до 09 листопада 2018 року внаслідок неякісного відеозв'язку з Печерським районним судом міста Києва, а саме відсутністю звуку за наявності зображення.

Листом від 16 жовтня 2018 року відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 було повідомлено про те, що судове засідання, призначене на попередньо узгоджену з ними дату та час - 09 листопада 2018 року о 09.00 год., відбудеться в залі Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 6. При цьому останніх було попереджено про те, що їхня явка є обов'язковою, а в разі їхньої неявки - судом буде ухвалено заочне рішення. Указаний лист суду було отримано представником відповідача ОСОБА_6 29 жовтня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим 08 листопада 2018 року від представника відповідача ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 09 листопада 2018 року, у режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні вказаного клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 було відмовлено з підстав порушення 5-денного строку подачі такого клопотання, великої завантаженості Печерського районного суду міста Києва, а саме зайнятістю в ньому залів судових засідань, обладнаних засобами для проведення відеоконференції, а також відсутності виключних обставин для здійснення розгляду справи в режимі відеоконференції.

09 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились.

У зв'язку з цим ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року явку відповідача ОСОБА_4 для участі в судовому засіданні, яке відкладено до 09.00 год. 16 листопада 2018 року, було визнано обов'язковою.

Згідно із листом від 12 листопада 2018 року судом було направлено відповідачу ОСОБА_4 та її представнику ОСОБА_6 копії вказаних ухвал суду від 08 листопада 2018 року й від 09 листопада 2018 року для виконання. При цьому останніх було попереджено про те, що їхня явка в судове засідання є обов'язковою, а в разі невиконання ухвали суду про обов'язкову участь відповідача в судовому засіданні - до неї буде застосований захід процесуального примусу, передбачений ст. 148 ЦПК України.

Однак 15 листопада 2018 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло повідомлення про неможливість прибуття в судове засідання, призначене на 16 листопада 2018 року, через отримання виклику її представником лише 15 листопада 2018 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення. У зв'язку з цим відповідач просила розгляд справи відкласти та забезпечити можливість проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції. Крім того, в окремому клопотанні, яке також надійшло до суду 15 листопада 2018 року, відповідач також просила забезпечити можливість проведення судового засідання, призначеного на 16 листопада 2018 року, в режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

16 листопада 2018 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про застосування до відповідача ОСОБА_4, у разі її неявки 16 листопада 2018 року в судове засідання, заходу процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 5 523 грн, а в разі неповідомлення нею та її представником причин неявки - розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

16 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про проведення наступного судового засідання в справі в режимі відеоконференції було відмовлено та визнано явку відповідача ОСОБА_4 для участі в судовому засіданні, яке відкладено до 09.00 год. 30 листопада 2018 року, обов'язковою.

Разом з тим 23 листопада 2018 року від відповідача ОСОБА_4 до суду знову надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 30 листопада 2018 року, у режимі відеоконференції з Печерським районним судом міста Києва.

Частинами 7, 8 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов'язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Судові засідання проводяться виключно в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань, яке придатне для розміщення сторін та інших учасників судового процесу і дає змогу реалізовувати надані їм процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов'язковою.

Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв'язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.

У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п'ять днів до відповідного судового засідання.

Використовувані судом і учасниками судового процесу технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку, а також інформаційну безпеку. Учасникам судового процесу має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового засідання, ставити запитання і отримувати відповіді, здійснювати інші процесуальні права та обов'язки.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що прийняття рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції є правом, а не обов'язком, суду за наявності відповідної заяви учасника справи та за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов'язковою. При цьому ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв'язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а використовувані судом технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення та звуку.

Разом з тим, встановивши наведені вище обставини, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Зміст цих засад розкритий у статтях 10, 11, 12, 13, 44, 121, 210 ЦПК України.

Так, зокрема статтею 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Аксой проти Туреччини» («Aksoy v. Turkey») і «Кудла проти Польщі» («Kudla v. Poland») стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. п. 66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції…».

У пунктах 1, 2, 3, 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» роз'яснено, що при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, визначаючи межі перебігу таких строків, слід виходити з такого.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Строки, встановлені ЦПК України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Зазначене є завданням цивільного судочинства.

Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з'ясування і застосування норм іноземного права.

При цьому судам слід виходити з того, що така обставина, як розгляд цивільної справи судами різних інстанцій, не може сама по собі свідчити про її складність.

Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у зв'язку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявленням клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Оцінюючи поведінку органів державної влади (насамперед суду), слід враховувати, зокрема, повноту і своєчасність прийняття суддею заходів щодо учасників процесу та інших осіб у сфері здійснення правосуддя, направлених на недопущення їх процесуальної недобросовісності і процесуальної тяганини у справі.

Оцінюючи характер процесу та його значення для заявника, слід враховувати важливість предмета розгляду та ступінь ризику для заявника, наприклад, якщо йдеться про справи, що потребують оперативного прийняття рішення; трудові справи; справи, що пов'язані зі станом здоров'я заявника; справи щодо опіки над дітьми тощо.

Судді повинні не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.

Строки розгляду справи не можуть вважатися розумними, якщо їх порушено, зокрема, через безпідставне задоволення необґрунтованих клопотань учасників процесу, що спричинило відкладення розгляду справи на тривалий час, невжиття заходів щодо недопущення недобросовісної поведінки учасників справи тощо, оскільки наведені причини свідчать про низький рівень організації судочинства та безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов'язків.

З огляду на наведене суд дійшов (переконливого) висновку, що здійснення розгляду цієї справи в режимі відеоконференції є неефективним і порушить гарантовані статтями 6, 13 Конвенції права позивача на справедливий розгляд його справи судом упродовж розумного строку та ефективний засіб правового захисту.

За таких обставин, а також враховуючи наявність ухвали суду від 16 листопада 2018 року, якою в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про проведення наступного судового засідання в справі в режимі відеоконференції було відмовлено та визнано її явку для участі в судовому засіданні 30 листопада 2018 року обов'язковою, суд вважає, що в задоволенні чергового клопотання з боку відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції слід відмовити.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 8 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У рішенні в справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішеннях у справах «Хант проти України» і «Олссон проти Швеції» («Olsson v. Sweden») Європейський суд з прав людини нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд може визнати явку сторони в справі обов'язковою. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Ураховуючи викладене та характер спору, з метою максимального дотримання найважливіших інтересів дитини, для повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає необхідною безпосередню участь відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні для надання особистих пояснень з метою встановлення судом фактичних обставин, які можуть бути відомі лише останній.

З огляду на наведене суд звертає увагу відповідача ОСОБА_4 на те, що її явка в судове засідання, призначене на 30 листопада 2018 року, ухвалою суду від 16 листопада 2018 року визнана обов'язковою.

Разом з тим статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Статтею 144 ЦПК України передбачено такі види заходів процесуального примусу:

1) попередження;

2) видалення із залу судового засідання;

3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом;

4) привід;

5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов'язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Згідно із ч. 3 ст. 148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов'язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

З огляду на наведене суд вважає, що зазначені вище дії відповідача ОСОБА_4 свідчать про свідоме зловживання останньою своїми процесуальними правами, які направлені на безпідставне затягування розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Також суд враховує, що під час узгодження дати та часу наступного судового засідання головуючим у справі пропонувалось відповідачу ОСОБА_4 призначити судове засідання на 09.00 год. однієї з п'ятниць і виділити цілий робочий день на розгляд лише цієї справи, однак остання такою можливістю не скористалась, що суд також розцінює як небажання відповідача якнайшвидше закінчити розгляд указаної справи.

Крім того, у передостанньому судовому засіданні (09 листопада 2018 року) представник органу опіки та піклування звернув увагу, що такою поведінкою відповідач демонструє невиконання своїх батьківських обов'язків.

При цьому суд не вдається до оцінки процесуальної поведінки відповідача ОСОБА_4 під час розгляду справи іншим складом суду, однак враховує їх в сукупності з викладеними вище обставинами.

З огляду на все наведене вище, у зв'язку з недобросовісним використанням відповідачем ОСОБА_4 наданих їй законом процесуальних прав, з метою запобігання в подальшому зловживання останньою своїми процесуальними правами, суд вважає за необхідне з урахуванням неодноразового попередження про наслідки такої поведінки застосувати до відповідача захід процесуального примусу у виді максимального розміру штрафу в сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 286 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 2, 12, 13, 44, 121, 143, 144, 148, 210, 212, 223, 258-260, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про проведення наступного судового засідання в справі в режимі відеоконференції - відмовити.

Визнати дії відповідача ОСОБА_4 зловживанням процесуальними правами.

Застосувати до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, місце реєстрації станом на травень 2018 року АДРЕСА_2, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3, захід процесуального примусу у виді штрафу в сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 286 (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн., який стягнути з останньої в дохід державного бюджету.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку, однак її оскарження не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.В. Бутенко