Справа № 462/8604/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/367/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар Іванова О.О.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 /ОСОБА_7/ У.В. ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2017 року, ухваленого судом у складі судді Боровкова Д.О., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 /ОСОБА_7/ ОСОБА_9, ОСОБА_2, Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа: орган опіки і піклування ОСОБА_10 районної адміністрації Львівської міської ради, про встановлення факту батьківства та зобов»язання внесення змін до актового запису про народження дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просив: встановити факт, що він є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобовязати Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області виключити з актового запису, зробленого відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому № 2533 від 09 червня 1999 року про народження ОСОБА_2 запис про батька ОСОБА_11, зазначивши у графі «Батько» ОСОБА_4, вказати прізвище дитини «Леонов», по батькові «Володимирович» та видати нове свідоцтво про народження дитини.

Свої вимоги мотивував тим, що він з 1995 року по 2004 рік проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_12. За час їх спільного проживання у них в березні 1999 року народився син ОСОБА_13. Після народження сина вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується показами свідків. Також факт існування кровного споріднення між ним та ОСОБА_2 може бути підтверджений відповідною генетичною експертизою. У 2004 році у зв'язку з важким матеріальним становищем, необхідністю утримувати сім'ю він був змушений виїхати на заробітки, після повернення з яких з'ясував, що його цивільна дружина ОСОБА_12 померла, а його син за місцем своєї реєстрації не проживає. Також у листопаді 2015 року йому стало відомо про те, що над його сином встановлено опіку ОСОБА_6 у зв'язку зі смертю матері та те, що у актовому записі про народження його сина міститься запис про іншу особу, як батька його дитини. В звязку з наведеним просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6. Зобовязано Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області виключити з актового запису, зробленого відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, за № 2533 від 09 червня 1999 року про народження дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, запис про батька ОСОБА_11, зазначивши у графі "Батько" ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5. У решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що встановлення батьківства по своїй правовій природі є встановленням факту, що має юридичне значення, передбачає відсутність спору і застосовується в разі, коли запис про батька дитини, батьки якої не перебували в шлюбі, здійснювався за вказівкою матері. Звертає увагу на те, що запис про батька ОСОБА_2 здійснювався за заявою безпосередньо його батька, ОСОБА_11, про що свідчить копія актового запису про народження. Посилається на те, що позивач не входить до передбаченого законодавством переліку осіб, які можуть звертатися до суду з відповідною заявою. Зазначає, що представником відповідача було подано письмову заяву про застосування строків позовної давності та вважає, що суд у звязку з цим повинен був відмовити у задоволенні позову. Вважає, що суд допустив однобічну оцінку доказів, поданих сторонами, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що факт почергової реєстрації двох осіб в одній квартирі без жодного дня спільної реєстрації не може свідчити про батьківство одного з них. Звертає увагу на те, що ні чинний на момент народження дитини КпШС, ні норми чинного на сьогодні СК України, не дозволяють оспорювати чи встановлювати батьківство щодо особи, якій виповнилось 18 років. Просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_6 /ОСОБА_7/ У.В. ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги та посилання на суперечливість доводів апеляційної скарги, які стосуються взаємовиключних обставин щодо факту встановлення батьківства та оспорювання батьківства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до актового запису про укладення шлюбу №1793 шлюб ОСОБА_14 та ОСОБА_12 зареєстровано 20.06.1987 року

Згідно свідоцтва про народження серії 1-СГ №181395 від 09.06.1999 року, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, є ОСОБА_14 та ОСОБА_12. (т.1, а.с.5)

Відповідно до повідомлення міського РАЦСу (вих.№1330/03-31 від 18.04.2006 року) та копії запису акту про народження № 2533, підставою для реєстрації дитини слугували актовий запис про укладення шлюбу та заява батька ОСОБА_11

09 грудня 2005 року померла ОСОБА_12.

18 грудня 2006 року помер ОСОБА_14.

Розпорядженням ОСОБА_10 районної адміністрації №56 від 16.02.2007 року ОСОБА_7 призначено опікуном ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовився від проходження судової генотипоскопічної експертизи, яка призначалась у даній справі чотири рази та, що ОСОБА_4 спільно проживав і вів спільне господарство з ОСОБА_12 до 2005 року.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки їх суд дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матірю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_4 просив встановити факт батьківства, посилаючись на ст.56 КпШС України і обґрунтовував свої позовні вимоги, тим, що проживав однією сімє»ю з ОСОБА_12 без реєстрації шлюбу й біологічним походженням ОСОБА_2 від нього як батька. (т.1, а.с.236-237)

Після смерті ОСОБА_11 18 грудня 2006 року, відкрилась спадщина на квартиру № 63 у будинку №22 на вул. Гната Хоткевича у м.Львові.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21.12.2015 року позов представника ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_16 задоволено та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину на ім»я ОСОБА_16 в частині права спадкування ? частини квартири № 63 у будинку №22 на вул. Гната Хоткевича у м.Львові. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_16 відхилено та заочне рішення залишено без змін. (т. 2, а.с. 4-6)

Враховучи те, що ОСОБА_2 народився 05.03.1999 року, а ОСОБА_4 посилався на те, що з ОСОБА_12 проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1995 року до 2004 року і про те, що інша особа записана батьком дитини він взнав в листопаді 2015 року, однак не надав доказів, що він не знав і не міг знати, що ОСОБА_12Є перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, а також доказів, що до листопада 2015 року не знав і не міг знати, що батьком дитини в книзі записів народжень записаний не він, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для висновку про наявність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_10 районної адміністрації Львівської міської ради від 25.10.2015 року не може бути підтвердженням факту, що ОСОБА_4 стало відомо про запис батьком ОСОБА_2 іншої особи, так як з заявою про встановлення місця знаходження дитини він звернувся через десять років після смерті матері дитини, і дитині на час звернення виповнилось шістнадцять років, а поважних причин відсутності інтересу до дитини протягом такого тривалого періоду не наведено. (т.1, а.с.8)

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Пунктом 109 рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2007 року у справі «Євмерович проти Сербії» вказано, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, при вирішенні питання про оспорення батьківства суди, зобов'язані приділяти особливу увагу якнайкращим інтересам дитини.

У справі «Каутцор проти Німеччини» заявник припускав, що він був біологічним батьком дочки своєї колишньої дружини. Колишня дружина заявника проживає з новим співмешканцем, який визнав батьківство щодо її дочки. Заявник подав позов про встановлення батьківства, який був відхилений на тій підставі, що між дитиною та її юридично визнаним батьком існували соціальні та сімейні звязки і, оскільки у дитини вже був законний батько, заявник не мав права на встановлення свого батьківства шляхом проведення генетичних аналізів. Як встановив ЄСПЛ, порушення статей 8 і 14 Конвенції були відсутні, оскільки, з одного боку, держави зобовязані розглянути питання про те, чи відповідає встановлення відносин з біологічним батьком найкращим інтересам дитини. Таким чином, ЄСПЛ прагне в питанні встановлення батьківства врахувати не тільки інтереси біологічного батька, але й перш за все, інтереси самої дитини.

Однак, позивачем не подано жодного доказу на підтвердження того, що встановлення батьківства позивача буде відповідати інтересам самої дитини.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги найважливіші інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, а також те, що ОСОБА_4 не довів, що про проведений запис він взнав лише в 2015 році, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_17

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 /ОСОБА_7/ ОСОБА_9, ОСОБА_2, Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа - орган опіки і піклування ОСОБА_10 районної адміністрації Львівської міської ради, про встановлення факту батьківства та зобов»язання внесення змін до актового запису про народження дитини.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26.06.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Струс Л.Б.

ОСОБА_18