Справа № 583/3823/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суду Сумської області у складі:

головуючого-судді- КОВАЛЬОВОЇ О.О.

з участю секретаря АРТЕМЕНКО О.С.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника Охтирської міської ради ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (42700, АДРЕСА_1) до Охтирської міської ради Сумської області (42700, Сумська область, вул. Незалежності, 11), третя особа ОСОБА_4 (42700, АДРЕСА_1)

про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

18.09.2018 року до суду звернувся позивач. Вимоги мотивував тим, що 13.08.2018 року він звернувся із заявою, як співвласник частини нерухомого майна (цехів по ремонту автомобілів) до відповідача про намір отримати в оренду земельну ділянку, розташовану по вул. Сумська, (230) 234, м. Охтирка Сумської області на 5 років. 06.09.2018 року за вихідним № 013/2868 на його адресу за підписом виконуючого обовязки міського голови надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що зазначений позивачем у заяві вид діяльності, який здійснюється ним на вказаній земельній ділянці, не відповідає цільовому призначенню, вказаному у витязі з Державного земельного кадастру. Крім того, обєкт забудови, належним йому на праві приватної власності, не відноситься до переліку обєктів груп будинків та приміщень громадського призначення, затверджених ДБН В.2.2.-9.20 ХХ. За таких умов заява позивача щодо надання в оренду земельної ділянки не може бути включена до проектів рішень та винесена на розгляд Охтирської міської ради.

Позивач вважав, що відповідач грубо порушив його конституційні права на отримання в оренду земельної ділянки, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно, та вчинив протиправну і незаконну бездіяльність у розгляді заяви позивача про надання в оренду земельної ділянки, не розглянувши її у місячний термін на черговій пленарній сесії Охтирської міської ради та не прийнявши відповідного рішення про надання дозволу або обґрунтованої відмови отримати в оренду земельну ділянку із зазначенням причин такої відмови.

29.10.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст.ст. 19, 255 ЦПК України, ст. 19 КАС України, мотивуючи тим, що субєктний склад спірних правовідносин вказує на існування публічно-правового спору, а відтак справа відповідає критеріям справ адміністративної юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатись в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги за клопотанням.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у справі з мотивів, наведених у клопотанні представника відповідача, пославшись на те, що на спірній земельній ділянці розташовані обєкти нерухомості, які належать позивачу, а тому, на думку останнього, порушено його конституційне право на придбання земельної ділянки.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку представника позивача та просила відмовити в задоволенні клопотання.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи осіб, що беруть участь у справі, надані ними докази, виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства (ч. 1 ст. 2 КАС).

Перелік публічно-правових справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в ч. 1 ст. 19 КАС, зокрема на спори фізичних та юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Варто відзначити, що Верховний Суд України в судових рішеннях від 11.11.2014 р. у справі №21-493а14 та від 09.12.2014 р. у справі №21-308а14, із посиланням на положення ст. 2, 5 Земельного кодексу України зазначив, що орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності є вільним у виборі суб'єкта щодо надання земельної ділянки. Позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Висновок Верховного Суду України, викладений у наведених постановах, фактично зводиться до того, що органи місцевого самоврядування у відносинах розпорядження землями комунальної власності є суб'єктами цивільного права і не здійснюють у цих правовідносинах владних управлінських функцій.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК, ст. 2, 5 Земельного кодексу України (далі ЗК)). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст. 19 ЦПК України в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги представника відповідача про закриття провадження у справі не ґрунтуються на приписах закону, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 255 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні вимог за клопотанням представника Охтирської міської ради ОСОБА_3 від 29.10.2018 року про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлений 29.11.2018 року