КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 755/13377/17

провадження № 22-ц/824/2880/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю секретаря - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року у складі судді Арапіної Н.Є.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів за договором банківського вкладу (депозиту) та стягнення процентів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача 979 101,86 доларів США основної суми в національній валюті та нараховані проценти у розмірі 45 369,86 доларів США за курсом Національного банку України на день постановлення рішення.

У мотивування вимог зазначала, що 28 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 263L/1700/648850, відповідно до умов якого банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 1 000 000,00 доларів США на строк до 01 травня 2014 року (включно). Позивач зобов'язався внести готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти та виконав свій обов'язок, вніс вказані грошові кошти на рахунок.

Указувала, що відповідач зобов'язався нарахувати та виплатити вкладникові за час користування коштами проценти за ставкою 9 % річних. 18 квітня 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу № 263L/1700/648850. Листом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» від 24 липня 2014 року повідомлено, що подання до Фонду заяв на виплату коштів за договорами банківського рахунку та за договорами банківського вкладу, термін дії яких закінчився до введення та під час тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум», законодавством не передбачено. Крім того, зазначено, що за такими договорами виплата коштів здійснюватиметься за списками вкладників, які формує уповноважена особа Фонду. 15 липня 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про визнання кредитором за договором банківського вкладу № 263L/1700/648850.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 12 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки уважає, що місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення.

Зазначає, що згідно із функціями Фонду, визначеними у статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на нього покладено обов'язок здійснювати заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами, а не проведення ним безпосередньо таких виплат.

Ураховуючи проведену Фондом виплату у граничному розмірі, а отже відсутність претензій до Фонду, уважає, що вона у будь-яких матеріально-правових відносинах із Фондом не перебуває. Окрім того, зазначає, що договір банківського вкладу укладено між позивачем та відповідачем, а тому зобов'язаним по виплаті коштів, на думку позивача, є банк, а не Фонд.

Посилаючись на правові позиції, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року у справі № 6-25751ск15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-30668ск15 та від 23 березня 2016 року у справі № 6-34921ск15, вказує про те, що запровадження тимчасової адміністрації і ліквідація банку не позбавляє особу можливості реалізації права на судовий захист, Фонд набуває лише право кредитора банку на відшкодовані вкладникам кошти та надану банком цільову позику, а за взятими на себе зобов'язаннями відповідає банк. При відсутності у Законі заборони на подання позову і його вирішення в суді відмова в задоволенні вимог до банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи, є порушенням права особи на судовий захист.

23 листопада 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Шевченко О.В. на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить залишити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача з позовом до суду (вересень 2017 року) у Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум» була введена тимчасова адміністрація та розпочата процедура ліквідації банку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 28 жовтня 2013 року між сторонами було укладено Договір банківського вкладу № 263L/1700/648850, відповідно до умов якого, банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 1 000 000,00 доларів США на строк до 01 травня 2014 року (включно). Позивач, в свою чергу, зобов'язався внести готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти та виконав свій обов'язок, внесено вказані грошові кошти на рахунок. Відповідач зобов'язався нарахувати та виплатити вкладникові за час користування коштами проценти за ставкою 9 % річних (а.с. 11).

18 квітня 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу № 263L/1700/648850 (а.с.12).

15 липня 2014 року позивач звернулася до відповідача з заявою про визнання кредитором за договором банківського вкладу № 263L/1700/648850 (а.с.14).

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» від 17 липня 2014 року залишок коштів на рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_1, станом на 17 липня 2014 року складає 979 101,86 доларів США - залишок банківського вкладу та 45 369,86 доларів США - нараховані відсотки (а.с.15)

Отже, між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною другою статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ч.1 ст. 1074 ЦК України).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Судом також установлено, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на лист Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» від 24 липня 2014 року, яким повідомлено, що подання до Фонду заяв на виплату коштів за договорами банківського рахунку та за договорами банківського вкладу, термін дії яких закінчився до введення та під час тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Форум», законодавством не передбачено. Крім того, за такими договорами виплата коштів здійснюватиметься за списками вкладників, які формує уповноважена особа Фонду (а.с.13).

З матеріалів справи убачається, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 13 червня 2014 року № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 червня 2014 року № 49 «Про початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію».

26 травня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 840, згідно якого продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Форум» на два роки до 15 червня 2018 року включно.

У відповідності до статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги позивача на підставі її заяви були внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів до 4-ї черги у сумі 12 015 879,29 грн.

Як зазначено позивачем, через банк агент їй виплачено кошти у межах гарантованої суми у розмірі 200 000 грн., що на момент виплати становило 20 898,14 доларів США.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,0 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч. 3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Повернення грошових коштів позивачам проводиться відповідно до ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України. Факт віднесення банку до категорії неплатоспроможних є загальновідомим та не потребує доказування.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Такий висновок застосування норм матеріального права висловив Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2001цс15, Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 553/2630/15-ц, а також у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 755/22260/15-ц.

Окрім того, посилання позивача на правові позиції, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року у справі № 6-25751ск15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-30668ск15 та від 23 березня 2016 року у справі № 6-34921ск15 є безпідставними, оскільки постановою Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши правову позицію, викладену в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року в справі 6-30668ск15, від 23 березня 2016 року в справі 6-34921ск15, від 24 лютого 2016 року в справі 6-25751ск15, у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 дійшов висновку, що згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, правильно виходив з того, що на момент звернення представника позивача з позовом до суду (вересень 2017 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, у справі, яка переглядається, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосовано правильно, рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, а тому вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, а тому колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, докази, подані сторонами, та надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна