Справа № 450/484/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/65/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2018 року у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про витребування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1,-

в с т а н о в и л а:

14.02.2013 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому з врахуванням змін та уточнень позовних вимог просила витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2, ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що є власником зазначеного будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21534291 від 13.01.2009 р., однак позбавлена можливості проживати в ньому, оскільки в такому з 2000 року без реєстрації проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом із сім'єю, так як відповідачі без відповідної правової підстави заволоділи її майном - житловим будинком АДРЕСА_1, вважає, що має право на витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю. В обґрунтування позову покликався на те, що з 2000 року він відкрито, добросовісно та безперервно користується спірним майном, а тому має право на набуття права власності на це майно на підставі ст. 344 ЦК України.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.04.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, витребувано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі послався на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування усіх обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.05.2000 року, копія якого наявна в матеріалах справи та на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1, не може вважатися рішенням суду в розумінні вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки таке судом не ухвалювалося, оригінал такого рішення відсутній, а сама цивільна справа у якій знаходиться копія вказаного рішення в Пустомитівському районному суді Львівської області не зареєстрована, дані про вказану справу в обліково-статистичній документації суду та номер справи відсутні. Натомість, він - ОСОБА_2 використовує спірне майно як житло з 2000 року та відкрито, безперервно і добросовісно користується ним впродовж тривалого часу, а тому набув право власності на нього за набувальною давністю.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, зустрічний позов - задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній. Просили скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, зустрічний позов ОСОБА_2 просили задоволити, визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти скарги ОСОБА_2 заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння від особи, яка заволоділа ним без відповідної правової підстави передбачено ст. 387 ЦК України.

Частиною. 3 ст. 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21534291 від 13.01.2009 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 реєстрацію права власності на зазначений будинок проведено на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.05.2000 року.

У належному ОСОБА_3 на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 з 2000 року і по даний час проживають без реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом із сім'єю, що стверджується довідкою Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 422 від 21.09.2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про витребування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.05.2000 року право власності на спірне будинковолодіння визнано за ОСОБА_3 та виселено ОСОБА_7 та ОСОБА_4 такого; право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3; відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у спірному житловому будинку проживають без реєстрації з 2000 року, житловим будинком заволоділи незаконно, тому права позивача, які порушені внаслідок незаконного зайняття відповідачами вказаного житла, мають бути поновлені шляхом витребування у них такого майна.

Підставою відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю судом зазначено реєстрацію право власності на це майно за ОСОБА_3, яка з 2000 року оспорює права відповідачів на користування таким.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю.

Матеріалами справи встановлено, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна - житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, в якому без реєстрації з 2000 року проживають відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відтак, витребовуючи житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4, суд повинен був, крім іншого, врахувати статус майна, яке витребовується, а саме, що таке є житловим будинком та з врахуванням положень ст. 47 Конституції України та положень Житлового Кодексу України з»ясувати, чи можливе таке витребування без порушення прав осіб, які проживають в ньому. Зазначене залишилося поза увагою суду.

Крім того, як вбачається з доводів позовної заяви ОСОБА_3, така заперечує наявність у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права на проживання у вказаному майні та вважає, що саме проживанням відповідачів в належному їй будинку порушується її право власності, однак позовних вимог про позбавлення відповідачів права на користування житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не заявляла.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 387 ЦК України до правовідносин, які склалися між сторонами.

Крім того, при вирішенні даного спору районним судом не враховано, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює наступні - витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані відповідно шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Враховуючи, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про витребування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні таких.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи наявність зареєстрованого за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та оспорення нею прав відповідачів на це майно, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що зазначене унеможливлює набуття ОСОБА_2 права власності на це майно за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

З наведених мотивів, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за ним права власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 слід залишити без змін, оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.04.2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2, ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2, ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.11.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.