Справа № 361/4172/17 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/1761/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 26.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Сліпченка О.І., суддів Савченко С.І., Іванової І.В.,

за участю секретаря: Вергелес О.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4,

третя особа: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_2І звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він уклав з ОСОБА_3 договір позики на суму 500 000 грн. 17 липня 2014 року сторони також уклали договір іпотеки, де предметом іпотеки був житловий будинок.

17 липня 2014 року укладені між ними договори позики та іпотеки посвідчено нотаріально. До теперішнього часу, позивач коштів від відповідача на виконання умов вказаного договору позики не отримав.

Просив визнати недійсним договір позики від 17 липня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, встановити нікчемність правочину та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: договору іпотеки від 17 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шляхом скасування - державної реєстрації права власності на житловий будинок № 65, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Світильня, вул. Набережна, за ОСОБА_3, що зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.02.2016 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції невірно дано оцінку фактичних обставин справи стосовно укладення договору позики, що призвело до постановлення невірного рішення та стягнення з нього неіснуючого боргу, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_3І просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів

3)показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки письмовими матеріалами справи, зокрема нотаріально посвідченим договором позики від 17 липня 2014 року, при укладанні якого між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджується підписами обох сторін та розпискою від 09.04.2015 р., підтверджується факт отримання позивачем ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 500 000,00 грн. Доказів того, що зазначені кошти отримані позивачем не були, а розписка про отримання та повернення грошових коштів була написана ним під тиском відповідача, позивачем не надано, а судом не здобуто.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого позикодавець ОСОБА_3 при укладанні цього договору передав у власність позичальникові ОСОБА_2 строком до 01 грудня 2014 року, а позичальник прийняв від нього у власність грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. Таку ж саму суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобовязується повернути позикодавцеві не пізніше 01 грудня 2014 року. Грошова сума, вказана в п.1 цього договору, передана позикодавцем позичальнику безпосередньо під час оформлення цього договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №1480 (а.с.9).

В забезпечення повернення позики ОСОБА_2 надав в іпотеку (заставу) ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в с. Світильня Броварського району Київської області по вул. Набережна, будинок №65, та земельні ділянки за тією ж адресою, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1977 га, кадастровий номер :01:024:0038, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га, кадастровий номер :01:024:0039, шляхом укладення разом з цим договором, іпотечного договору. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №1482 (а.с.10-11).

06 березня 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 із заявою про надіслання позичальнику повідомлення письмової вимоги про усунення порушень, сплату суми боргу 500 000,00 грн. з урахуванням штрафу у сумі 25 000,00 грн., пені у сумі 75 000,00 грн., інфляційних у сумі 46 000,00 грн. та 3% річних у сумі 3750 грн., а саме загальну суму 649 750,00 грн. У випадку невиконання вимоги у визначений законом термін, просив вчинити виконавчий напис (а.с.34).

06 березня 2015 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 на адресу позивача ОСОБА_2 направлено лист про те, що у звязку із настанням терміну повернення суми позики 01 грудня 2014 року, йому надається термін на сплату суми боргу 500 000,00 грн., штрафу у сумі 25 000,00 грн., пені у сумі 75 000,00 грн., інфляційних у сумі 46 000,00 грн. та 3% річних у сумі 3750 грн., а саме загальну суму 649 750,00 грн. протягом 30 днів (а.с.35,36).

Відповідно до розписки від 09 квітня 2015 року позивач ОСОБА_2 зобовязувався виконати умови договору застави майна перед ОСОБА_3 та повернути кошти в повному обсязі, що складає 100 000 доларів США до 30 травня 2015 року (а.с.38).

11 червня 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до позивача ОСОБА_2 із нотаріально посвідченою та зареєстрованою в реєстрі за №1291 письмовою вимогою про виконання порушення зобовязання, забезпеченого іпотекою в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (а.с.37).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 29 листопада 2016 року, право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в с. Світильня Броварського району Київської області по вул. Набережна, будинок №65, та земельні ділянки за тією ж адресою, а саме: земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1977 га, кадастровий номер :01:024:0038, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га, кадастровий номер :01:024:0039, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки, серія та номер 1482, виданий 17.07.2014 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_6

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28511691 від 29.02.2016 р. 16:40:29, приватний нотаріус ОСОБА_7, Ірпінський міський нотаріальний округ Київської області (а.с.12-15).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України угода про позику є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. У вказаних угодах про позику зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку взяв в борг відповідач, особистий підпис боржника.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки письмовими матеріалами справи, зокрема нотаріально посвідченим договором позики від 17 липня 2014 року, при укладанні якого між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджується підписами обох сторін, та розпискою від 09.04.2015 р., підтверджується факт отримання позивачем ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 500 000,00 грн.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно, поверхнево дослідив фактичні обставини справи, неправильно визначив правову природу відносин, що виникли між сторонами, неправильно визначився із нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та неправильно витлумачив їх, є помилковими, спростовуються зібраними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: