Справа № 743/1568/18
Провадження № 2/743/531/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в смт.Ріпки в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, про зміну способу стягнення аліментів, зазначивши, що після розірвання шлюбу між сторонами на її утриманні залишилося двоє дітей - неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітня донька з інвалідністю - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.02.2016 року на утримання обох дітей, котрі на той час були неповнолітніми, з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно, до досягнення найстаршою донькою повноліття.

Рішенням Ріпкинського районного суду від 29.11.2017 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на користь старшої дитини, яка досягла повноліття, в розмірі 800 грн. щомісячно.

Приймаючи до уваги, що на день звернення ОСОБА_1 до суду, потреби дітей значно зросли, як зросли і витрати на комунальні послуги та продукти харчування, а також у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», позивач, посилаючись на ст.ст.180-183 СК України, просить змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів, а саме стягувати їх не в твердій грошовій сумі, а в частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, в розмірі ? частки доходу ОСОБА_2 на обох дітей, однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої вимоги, пояснивши, що вона отримувала виконавчий лист за першим судовим рішенням, але не зверталася до ДВС з метою примусового виконання рішень суду від 17.02.2016 року та 29.11.2017 року, оскільки ОСОБА_2 добровільно сплачував стягнуті з нього аліменти в твердій грошовій сумі, перераховуючи кошти на банківську картку позивача.

Згідно обох судових рішень ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки 500 грн. щомісячно, і на утримання повнолітньої доньки 800 грн. щомісячно, однак останні три місяці він аліментів не сплачує.

У зв'язку із щорічним підвищенням прожиткового мінімуму для дітей та непрацездатних осіб, розмір аліментів відповідно змінюється, що тягне за собою необхідність для ОСОБА_1 кожного року звертатися до суду із заявами про збільшення розміру аліментів.

Державна соціальна допомога, яку отримує повнолітня донька позивача, не покриває всіх її потреб і вимагає від ОСОБА_1 додаткових зусиль для забезпечення належних умов проживання доньки.

Крім того, неповнолітня дитина позивача навчається у ЗОШ смт.Ріпки і Ріпкинській школі мистецтв, що тягне за собою додаткові витрати на оплату навчання і харчування, а також щоденний проїзд дитини до освітніх закладів з смт.Ріпки-1 до смт.Ріпки.

В свою чергу, відповідач не приймає участі в додаткових витратах на дітей.

У листопаді 2018 року позивач була офіційно попереджена про можливість звільнення з роботи в Ріпкинській ЦРЛ у зв'язку із скороченням штату працівників, що може поставити у вкрай скрутне становище сім'ю ОСОБА_1

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що ОСОБА_2, за виключенням останніх трьох місяців, регулярно та в повному обсязі сплачував аліменти на утримання обох дітей, а тимчасове виникнення заборгованості обумовлено складним матеріальним становище відповідача, зокрема відсутністю офіційного доходу і наявністю на утриманні іншої малолітньої дитини в новій сім'ї відповідача.

Крім того, вимоги позивача щодо зміни способу стягнення аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ОСОБА_1 не звертала судових рішень до примусового виконання, а Ріпкинський районний суд 29.11.2017 року вже приймав рішення про часткове задоволення її позову до того ж відповідача і з тих же підстав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст.181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

В судовому засіданні встановлено і сторони не оспорюють той факт, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.02.2016 року по справі № 743/117/16-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх на той час доньок ОСОБА_5 і ОСОБА_4, в твердій грошовій сумі, у розмірі по 500 грн. щомісячно.

З матеріалів цивільної справи № 743/117/16-ц вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримувала виконавчий лист про стягнення аліментів, однак не звертала його до виконання.

Матеріалами справи № 743/1441/17 підтверджується, що 23.10.2017 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до 1000 грн. щомісячно, а також стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_5, в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Рішенням суду від 29.11.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів стягуваних на неповнолітню доньку було відмовлено з тих підстав, що позивач не довела зміни матеріального становища відповідача та інших істотних умов, визначених ст.ст.182-184, 192 СК України.

Цим же рішенням вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну дитину було задоволено частково і стягнуто з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісяця.

Вимоги позивача про стягнення аліментів в єдиній частці від заробітку відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не ґрунтуються на законодавстві з огляду на те, що за змістом цих вимог ОСОБА_1 просить стягувати аліменти одночасно на неповнолітню дитину, для якої законами про державний бюджет щорічно визначається прожитковий мінімум, а також на повнолітню особу.

Крім того, суд враховує що на день ухвалення рішення, частина обставин на які посилалася позивач, відпали.

Так, в судовому засіданні 30.11.2018 року ОСОБА_1 пояснила, що за нею збережено робоче місце в Ріпкинській ЦРЛ і вона не підпадає під скорочення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працює молодшою медичною сестрою операційного відділення Ріпкинської ЦРЛ та упродовж січня-червня 2018 року отримувала заробітну плату в розмірі від 3723 грн. до 3929 грн. щомісячно.

Повнолітня непрацездатна донька позивача упродовж травня 2017 року - вересня 2017 року отримувала державну соціальну допомогу як інвалід І групи в розмірі від 1312 грн. до 1968 грн., а починаючи з жовтня 2017 року і по день ухвалення рішення по справі розмір цієї допомоги становить 2178 грн.

Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь ОСОБА_1, сукупно становить 1300 грн. на місяць.

Суд приймає до уваги визнані сторонами факти, зокрема, що відповідач не має офіційного джерела здобуття засобів до існування і проживає без реєстрації шлюбу в родині, де виховується малолітня дитина.

Судом враховується, що відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачем, в цілому добросовісно і добровільно виконував судові рішення по сплаті аліментів на утримання обох доньок.

Разом з цим, суд відхиляє твердження відповідача в тій частині, що малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, доводиться йому рідною донькою, а також посилання на те, що ОСОБА_2 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 так як вказані обставини не підтверджено належними і допустимими засобами доказування.

За змістом доводів позивача, основною причиною звернення ОСОБА_1 до суду є інфляційні процеси, підвищення розміру плати за спожиті комунальні послуги, підвищення цін на продукти харчування, необхідність нести додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки пов'язані з навчанням дитини в загальноосвітній і музичній школах, проїзд до навчальних закладів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 обумовлені передусім необхідністю нести додаткові витрати на неповнолітню дитину.

В той же час, порядок стягнення додаткових витрат на утримання дитини (викликаних особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) врегульовано ст.185 СК України.

Надаючи оцінку твердженням позивача щодо необхідності кожного року звертатися до суду із заявою про збільшення розміру стягуваних аліментів, суд враховує, що положеннями ч.2 ст.184 СК України передбачено, що розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Приймаючи до уваги, що суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог та з урахуванням правових підстав, викладених в позовній заяві, вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 76, 263, 264, 265, 277-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляція на рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 03.12.2018 року.

Суддя Є.А. Жовток