Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/608/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.11.2018смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Вадовської А.В.,

за участю секретаря: Кравець Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін у порядку загального позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 19 754,77 грн. та штрафу у розмірі 6 848,34 грн.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 29.12.2015 р. ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 27 405,97 грн. зі сплатою 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобов'язалася щомісячно погашати заборгованість, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця

У зв'язку із порушеннями зобов'язань за Генеральною угодою відповідачка станом на 14 травня 2018 року має заборгованість 19 754,77 грн., яка складається з наступного: 14 278,49 грн. - заборгованість за кредитом; 2 049,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 426,78 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 6 848,34 - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

З огляду на зазначене, позивач просив суд стягнути на його користь із відповідача всю суму заборгованості за Генеральною угодою № б/н від 29.12.2015 року.

Представник позивача в судові засідання не з'явився, одночасно з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з'явились. Представник ОСОБА_2 надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі на підставі наданих доказів.

Зважаючи на належне повідомлення учасників про час та місце розгляду справи та їх письмові заяви, суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наданих ними доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі.

Посилалася на те, що:

1) відповідач кредит у сумі 27 405,97 грн. відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 29.12.2015 р. ОСОБА_1 не отримувала. Згоди на встановлення кредитного ліміту не надавала;

2) оскільки у Анкеті-заяві б/н від 29.12.2015 р. не зазначений розмір кредиту, відсотків за користування ним, виходячи зі змісту ст.638, ч.1 ст.1054 ЦК України, сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, а тому договір не був укладеним;

3) кредитний договір є нікчемним через невідповідність його положенням ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме: у ньому не зазначені істотні умови:

- сума кредиту;

- детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

- дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

- право дострокового повернення кредиту;

- річна відсоткова ставка за кредитом;

- умови дострокового розірвання договору;

- інші умови, визначені законодавством;

3) позивач не надав доказів щодо письмового повідомлення відповідача про інформацію, визначену ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів";

4) відповідач не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що підтверджене відсутністю її підпису на вказаних документах;

5) позивачем не надані докази на отримання суми кредиту відповідачем;

6) в анкеті-заяві не визначений ні тип процентної ставки, ні порядок нарахування процентів;

7) неправомірне нарахування штрафу від ціни позову, до якої включено пеню та штраф, тобто незаконне подвійне нарахування штрафних санкцій.

Позивач у відповіді на відзив з доводами представника відповідача не погодився, наполягав на тому між сторонами наявні договірні зобов'язання, які відповідачем належним чином не виконуються, тобто ОСОБА_1 неодноразово порушує строки та порядок погашення заборгованості, реструктуризованої підписанням Генеральної угоди. Заперечував позивач і проти посилань представника відповідача про недотримання положень Закону України "Про захист прав споживачів", вказуючи на повне дотримання вимог діючого законодавства при укладенні Генеральної угоди. Також позивач вважає законним нарахування відповідачеві штрафу та пені, посилаючись на те, що це не є подвійною відповідальністю, а є різним набором санкцій в межах одного виду відповідальності.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач ОСОБА_1 проти доводів позивача заперечувала, посилаючись на аргументи, які аналогічні викладеним у відзиві, та просила відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29 грудня 2015 року між позивачем - ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - ОСОБА_1 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукта кредитних карт.

Згідно Генеральної угоди її метою є створення сприятливих умов для виконання позичальником - ОСОБА_1 зобов'язань за кредитними договорами: № SAMDN8517 від 02.11.2008 р. (договір №1), № SAMDN4851 від 28.02.2006 р. (договір №2), № SAMDN4246 від 02.09.2005 (договір №3), а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток.

Відповідно до Генеральної угоди сторони домовилися про зменшення поточної заборгованості позичальника за зазначеними вище кредитними договорами, а також сторонами був визначений розмір заборгованості позичальника за кожним кредитним договором на дату підписання Генеральної угоди, за договором №1 - 2 326,65 грн., за договором №2 - 6 749,68 грн., за договором № 3 - 20 329,63 грн.

У Генеральній угоді сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника.

У п.2.1 Генеральної угоди сторони визначили, що Банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 27 405,97 грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5% в місяць (18 % річних) на суму залишку заборгованості по Кредиту, вказаному в Заяві, Умовах та правилах строки. Сплата заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця Позичальник надає кошти (щомісячний платіж) в сумі 994,29 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2018 р..

Згідно п.п. 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6 848,33грн.

Відповідно до п.2.3 Генеральної угоди для надання послуг Банк видає позичальнику карту згідно п. 2.1. Генеральної угоди.

Згідно з п.2.5. Генеральної угоди Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою, Умовами та правилами.

Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди у разі порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує пеню, розмір якої вказаний в умовах та правилах за кожен день прострочення.

Згідно з п.2.10 Генеральної угоди Позичальник доручає банку без додаткових погоджень, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 2000 грн. на будь-який відкритий рахунок у банку.

Отже, із вищезазначених умов Генеральної угоди вбачається, що внаслідок домовленості про реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами № SAMDN8517 від 02.11.2008 р. (договір №1), № SAMDN4851 від 28.02.2006 р. (договір №2), № SAMDN4246 від 02.09.2005 (договір №3), сторонами було визначено узгоджений розмір заборгованості позичальника перед банком в сумі 27 405,97 грн. та порядок її погашення шляхом сплати обумовленої суми кредиту.

Як вбачається із довідок АТ КБ «Приватбанк» на виконання Генеральної угоди від 29.12.2015 року відповідачу було видано кредитну картку НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом в розмірі 27 405,97 грн.

Згідно банківської виписки по рахунку НОМЕР_2 відповідач здійснював платежі на виконання Генеральної угоди.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за Генеральною угодою суд виходить із наступного.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Всупереч вказаним положенням закону відповідач порушив умови виконання зобов'язання за Генеральною угодою, не надавши ПАТ КБ «Приватбанк» своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, вказуючи на порушення відповідачем умов Генеральної угоди від 29.12.2015 року, зокрема щодо недотримання нею строків сплати чергових щомісячних платежів, що призвело до виникнення заборгованості, надав розрахунок, згідно якого станом на 14 травня 2018 року розмір заборгованості відповідачки за Генеральною угодою становить - 19 754,77 грн., яка складається з наступного: 14 278,49 грн. - заборгованість за кредитом; 2 049,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 426,78 грн. - заборгованість за комісією; 6 848,34 - штраф, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Дослідивши представлені сторонами письмові докази, суд дійшов висновку, що вказана сума заборгованості відповідача за Генеральною угодою підлягає стягненню частково.

Зокрема суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 14 278,49 грн. - заборгованості за кредитом; 2 049,50 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 6 848,34 грн. - штрафу, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Разом із тим, на переконання суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги банку у частині стягнення 3 426,78 грн. - заборгованості з комісії.

Відмовляючи в цій частині позовних вимог суд виходить із наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З огляду на зазначене та беручи до уваги, що судом задовольняються позовні вимоги в частині стягнення суми штрафу за порушення строків виконання грошового зобов'язання по сплаті кредиту, то вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню, оскільки одночасне задоволення вказаних вимог матиме своїм наслідком недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Разом із тим, розглядаючи вимоги позивача про стягнення пені та комісії з відповідача суд виходить із наступного. Як вбачається з матеріалів справи Генеральна угода укладена між сторонами не містить умов, які б чітко визначали обов'язок відповідача сплатити комісію та не містить порядку її обрахунку.

У розрахунку, зазначеному у позові, розмір комісії указаний позивачем разом із розміром пені.

Розрахунки щодо нарахування пені та комісії, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг.

Проте зазначені Умови і правила всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не підписані й оригінали цих документів позивачем відповідачеві передані не були, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

У зв'язку із цим, суд також вважає обґрунтованими заперечення представника відповідача стосовно того, що до позовної заяви позивачем наданий витяг із "Умов та правил надання банківських послуг", проте не надано доказів ознайомлення з ними відповідача при підписанні Генеральної угоди.

Вказані обставини суд вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача комісії та пені.

Даючи оцінку доводам відповідача та його представника, які зазначені ними в письмових запереченнях на позов суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відхиляючи доводи представника відповідача про відсутність доказів того, що відповідач отримав банківську карту по Генеральній угоді та отримав з карти кредитні кошти в сумі 27 405,97 грн., суд виходить із того, що, як вже зазначалось вище, згідно довідок ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання Генеральної угоди від 29.12.2015 року відповідачці було видано кредитну картку НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом в розмірі 27 405,97 грн.

Крім того, згідно банківської виписки по рахунку НОМЕР_2 відповідачка здійснювала платежі на виконання Генеральної угоди саме за цим номером картки (рахунку).

Також слід зазначити, що відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди сторони визначили загальний розмір заборгованості позичальника, яка виникла на дату підписання Генеральної угоди в розмірі 27 405,97 грн., та визначили порядок її погашення. Відповідно позичальнику фактично не видавалися кредитні кошти, а був передбачений порядок для погашення вже наявної заборгованості позичальника.

Дослідивши зміст Генеральної угоди, суд не вбачає у ній порушення Закону України "Про захист прав споживачів", на які посилалася у відзиві представник відповідача ОСОБА_3

Відповідачем не було надано до суду належних доказів того, що під час укладання Генеральної угоди відповідач не мала можливості прочитати дану угоду та детально ознайомитися з усіма умовами. Навпаки, відповідач після підписання Генеральної угоди протягом певного періоду часу належним чином виконувала зобов'язання, що свідчить про її згоду з усіма умовами угоди.

З огляду на зазначене та беручи до уваги те, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог понесені позивачем судові витрати на суму 1535,03 грн. (23176,33 х 1762 : 26603,11 = 1535,03) .

Керуючись ст.6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (код ЕДРПОУ 14360570, р/р 3111, МФО 305299, юридична адреса 01001 м. Київ, вул. Грушевського буд. 1Д.) заборгованість станом на 14.05.2018 р. за укладеною Генеральною угодою від № б/н від 29.12.2015 р. у розмірі 23 176 (двадцять три тисячі сто сімдесят шість) грн. 33 коп., з яких: 14 278,49 грн. - заборгованість за кредитом; 2 049,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 848,34 грн. - штраф; та 1 535 (одну тисячу п'ятсот тридцять п'ять) грн. 03 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У відповідності до п. 15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Миколаївського апеляційного або через суд першої інстанції.

Суддя : А. В. Вадовська