Єдиний унікальний номер 236/394/18 Номер провадження 22-ц/804/375/18
Суддя-доповідач Жданова В.С. Номер справи 236/394/18
Категорія 55 Номер провадження 22-ц/804/375/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Азевича В.Б., Краснощокової Н.С.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року у цивільній справі № 236/394/18 (суддя Бікезіна О.В.) за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 21 вересня 2016 року по 17 липня 2017 року працювала на посаді інженера 1 категорії в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

17 липня 2017 року її було звільнено з підприємства на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі скороченням штату, проте роботодавець у порушення ст.44, 47, 49, 116 не провів з нею повний розрахунок при звільненні і письмово не повідомив про нараховані суми, належні їй при звільненні.

Просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 18 272,75 гривень, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 7228,16 гривень, матеріальну допомогу на оздоровлення - 2914,50 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 32074,96 гривень, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3913,42 гривень, моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

18 травня 2018 року позивач збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі: станом на 01 липня 2016 року в розмірі 10225,96 гривень, за період з березня по липень 2017 року в розмірі 16 190,87 гривень, а також грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 7228,16 гривень, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 2914,50 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 75 170,50 гривень, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3913,42 гривень, моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_2:

- заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 2285,31 гривень, за квітень 2017 року в розмірі 1116,59 гривень, за травень 2017 року в розмірі 633,53 гривень, за червень 2017 року в розмірі 791,90 гривень, за липень 2017 року (в тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) в розмірі 11 363,54 гривень, а всього 16 190,87 гривень та заборгованість по заробітній платі станом на 01 липня 2016 року в розмірі 10 225,96 гривень.;

- суму інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 3087,80 гривень.

- суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 31 000,00 гривень.

- моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ "Українська залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову в позові. В мотивування доводів посилається на те, що у зв'язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у містах Донецьку, Ясинуватій, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив доступ, серед іншого, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. Вказані форс мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно статей 47,83,115,116 КЗпП України. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через відсутність вини підприємства у непроведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку розрахована бути не може через відсутність первинних документів, зокрема, наказів про надання відпусток, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не використані позивачкою та які б підлягали компенсації у зв'язку із звільненням. До матеріалів справи позивачкою не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність на день звільнення невикористаних днів відпусток.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову з урахуванням збільшених позовних вимог складає 125 643,41 гривні, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог про середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації у відшкодування моральної не відповідає.

Згідно із ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 02 серпня 2006 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця» і працювала на різних посадах ВП «Ясинуватська дистанція колії» Донецької залізниці»; з 08 липня 2016 року переведена у зв'язку з реорганізацією підприємства роботодавця до виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаду інженера 1 категорії виробничо-технічного відділу.

17 липня 2017 року трудові відносини між сторонами було припинено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу №7328/ДН-ОС від 10 липня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку, компенсацію за 32 дні відпустки.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): березень - 4367,19 гривень, квітень - 1116,59 гривень, травень - 633,53 гривень, червень - 791,90 гривень, липень - 11363,54 гривень (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки вихідної допомоги) (а.с.41-45). В розрахункових листах за квітень - липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Крім того, позивачем надана копія довідки про заборгованість по заробітній платі станом на 01 липня 2016 року, в якій зазначена сума до виплати 10 225,96 гривень, а також копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень позивачем відпрацьовано 10 днів, за квітень, за травень, за червень, за липень - «0» (а.с. 30, 90-95).

Згідно відповіді від 19 липня 2017 року на колективне звернення працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» щодо заборгованості по заробітній платі з березня 2017 року відповідачем повідомлено, що запроваджено механізм виплати заборгованості із заробітної плати та інших грошових виплат працівникам через каси Донецької та Луганської дирекції залізничних перевезень в м. Лиман, що є єдиною можливою формою забезпечення виконання вимог законодавства України (а.с.16).

Згідно видаткового касового ордеру № 827 від 23 серпня 2017 року ОСОБА_2 отримала 2081,88 гривень за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року, що підтвердила представник позивача в судовому засіданні (а.с.77).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці». Позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі. Майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі станом на 01 липня 2016 року у загальному розмірі 10 225,96 гривень, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв за основу довідку про розмір заборгованості, яка підписана керівником та головним бухгалтером структурного підрозділу, підпис яких засвідчений печаткою ВП «Ясинуватська дистанція колії». ( а.с.30). нараховані суми за період лютий-березень 2016 року співпадають з сумами, які вказані в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Пенсійного Фонду України.

Також є вірним висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року з Заробітна плата за вказаний період нараховувалась позивачу за час простою, що підтверджено розрахунковими листами, які відповідач оформлював за кожний місяць простою. ( а.с.42-45)

Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Також вірними є висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до статті 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації згідно ст. 13, 18 КЗпП.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме наказу про звільнення ОСОБА_2 від 10 липня 2017 року №7328/ДН-ос , остання має право на отримання вихідної допомоги в розмірі одного середнього місячного заробітку.

Встановивши, що заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога не були своєчасно виплачені позивачці, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на її користь інфляційні втрати у розмірі 3087,80 грн., привівши належні розрахунки.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, частково виплачена (за першу половину березня 2017 року виплачена у липні 2017 року), про що відповідач надав витяг із відомості на виплату грошей №17 за березень 2017 року, розмір нарахованої заробітної плати відповідає відомостям, переданим відповідачем у Пенсійний фонд України.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, інфляційних втрат відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд виходив із доведеності вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачкою при її звільненні та не прийняв до уваги посилання відповідача на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 щодо наявності форс - мажорних обставин.

Зокрема, суд зазначив, що вказаний висновок не є сертифікатом, він має консультативний характер і не є обов'язковим для суду.

З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язаної сторони за трудовим договором.

Згідно із ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 31 000 грн., грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди 1000грн. та в частині стягнення на її користь судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 380,63 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до частин 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач сплатив за подання апеляційної скарги 1341,65грн. Враховуючи те, що апеляційна скарга задовольняється частково, тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 570,95грн., (виходячи з розрахунку 150% від 380,63 грн. судового збору від частково задоволених судом першої інстанції вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди).

Згідно з п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права є підставою для часткового скасування рішення та ухвалення нового рішення у скасованій частині.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди та в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 380,63 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди відмовити.

У іншій частині рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 570,95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3.ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.С. Жданова

Судді: В.Б. Азевич

Н.С. Краснощокова