Справа № 752/5883/18
Провадження № 2/752/3818/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 червня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді Мирошниченко О.В.
за участі секретаря Мархотка А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в особі законних представників ОСОБА_2 та ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, про позбавлення права користування жилим приміщенням,-
У березні 2018 р. позивач ПАТ ««КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва суду з позовом, в якому просило суд позбавити права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 та судові витрати покласти на відповідачів.
Рішення набрало законної сили.

Право власності ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» (далі-Позивач) на квартиру зареєстроване належним чином 29.11.2017 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

23.08.2017року Позивач направив усім Відповідачам, зокрема ОСОБА_2, його синам ОСОБА_3 (далі-Відповідач2), ОСОБА_5 (далі-Відповідач 3) та його дружині ОСОБА_4 однакові за змістом вимоги про виселення за вих. №№ 1299/03, 1300/03, 1301/03, 1302 за всіма відомими Позивачу адресами Відповідачів, за змістом яких протягом 1 (одного) місяця з дня отримання вимоги виселитися та висилити всіх мешканців з квартири № 118. що у будинку № 22. розташованому по вулиці Саперно-Слобідській в місті Києві. Факт одержання вимог підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та роздруківками відстеження пересилання поштових відправлень з портал електронних сервісів Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Станом на 14.03.2018 року усі Відповідачі не виконали вимог Позивача та не виселилися з квартири, яка належить Позивачу- на праві власності у запропоновані строки.

Також Відповідачі не вчинили жодних дій щодо зняття реєстрації свого місця проживання у квартирі, яка ним не належить, чим завдали перешкод у реалізації Позивачем свого права власності на квартиру у частині користування своїм майном відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України.

Як визначене ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону.

Тому посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати відповідачів позбавити права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву щодо підтримки позовних вимог та просив провести розгляд справи у його відсутність та проти винесення заочного рішеня не заперечує.

У судове засідання відповідачі повторно не з'явилася, про день, час та місце судового засідання були повідомлений судом у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Судова повістка відповідачам направлялись за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про необхідність задоволення частково позовних вимог, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду від 03.03.2017 року в справі №752/14621/15-ц (далі-рішення суду). в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (далі-Відповідачі) за договором про надання споживчого кредиту № 00012-ML-48 від 03.08.2011 року у сумі 3664552,59 грн. звернене стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат загальною площею 135.9 кв.м. (далі-квартира) та є предметом іпотеки за договором іпотеки №00012-ML-48/1. від 03 серпня 2011 року шляхом визнання права власності на квартиру за ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» ().

Рішення набрало законної сили.

Право власності ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» (далі-Позивач) на квартиру зареєстроване належним чином 29.11.2017 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

23.08.2017року Позивач направив усім Відповідачам, зокрема ОСОБА_2, його синам ОСОБА_3 (далі-Відповідач2), ОСОБА_5 (далі-Відповідач 3) та його дружині ОСОБА_4 однакові за змістом вимоги про виселення за вих. №№ 1299/03, 1300/03, 1301/03, 1302 за всіма відомими Позивачу адресами Відповідачів, за змістом яких протягом 1 (одного) місяця з дня отримання вимоги виселитися та висилити всіх мешканців з квартири № 118. що у будинку № 22. розташованому по вулиці Саперно-Слобідській в місті Києві. Факт одержання вимог підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та роздруківками відстеження пересилання поштових відправлень з портал електронних сервісів Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Станом на 14.03.2018 року усі Відповідачі не виконали вимог Позивача та не виселилися з квартири, яка належить Позивачу- на праві власності у запропоновані строки.

Також Відповідачі не вчинили жодних дій щодо зняття реєстрації свого місця проживання у квартирі, яка ним не належить, чим завдали перешкод у реалізації Позивачем свого права власності на квартиру у частині користування своїм майном відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України.

Як визначене ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону.

Згідно із частиною першою ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини першої ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню, оскільки між Позивачем, який є власником майна, і Відповідачем, який протиправно користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і воно перебуває у незаконному користуванні Відповідача не на підставі договору, укладеного з Позивачем.

Відтак, порушення усіма Відповідачами права власності Позивача на квартиру у частині користування та розпорядження підлягають судовому захисту за відповідною заявою Позивача з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів юридичної особи з огляд' на завдання цивільного судочинства та права на звернення до суду за захистом у спосіб захисту, визначений коном (ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4. ст. 5, ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя. їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим. згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захист) права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позивач як законний власник квартири у повної мірі використав всі можливості з досудового врегулювання спору, зокрема завчасно попередив Відповідачів у своїх вимогах про виселення щодо незастосування приписів ст. 109 Житлового кодексу Української PCP до громадян, яких виселяють з жилих приміщень з приводу ненадання іншого жилого приміщення, у випадку звернення стягнення за жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредит' (позики) банк' чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою жилого приміщення і про те. що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Така позиція знаходить своє підтвердження й у висновку Верховного Суду України у справі за N 6-232цс16 від 30.03.2016 р. з врахуванням Правових позицій, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30.09.2015 року (справа N 6-1892цс15) та у постанові N 6-1892цс15.

Також слід врахувати, що наявна реєстрація місця проживання Відповідачів у квартирі теж створює перешкоди у реалізації Позивачем свого права власності на квартир) у повному обсязі, адже Позивач не надав згоди на використання адреси квартири у якості адже Позивач не надавав згоди на використання адреси квартири у якості місця проживання й реєстрації усіх Відповідачів та іншого безкоштовного й протиправного користування Відповідачами чужою власністю, отримання житлово-побутових, комунальних послуг, ПОСЛУГ тепло-водо-електро-постачання та водовідведення. опалення, інших оплатних послуг з обслуговування квартири, яка йому не належить та користування відповідним будинком та прибудинковою територію, оскільки облік споживачів цих послуг використовує зокрема, й відомості щодо права власності та реєстрації місця проживання таких осіб.

Кількість зареєстрованих мешканців у квартири також використовується при розрахунках з надання певного обсягу житлово-комунальних послуг та послуг, що надаються членам об'єднань багатоповерхових будинків.

Така позиція з приводу втрати Відповідачами права користування квартирою як житлом слід з абз. абз. 2.3 п.34 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику» - в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5, за якою «У зв'язку із цим під час розгляд)- позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так. власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 3 ч.1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно ж з роз'ясненнями викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли з практиці застосування судами Житлового кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71. 72. 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою».

Позивач має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім'ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності попереднього власника на житлове приміщення із зняттям його та членів його сім'ї з реєстраційного обліку.

За відомостями довідки про реєстрацію місця проживання, що міститься у листі від 01.03.2018 року № 100-3425 Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, у квартирі по теперішній час проживають власник особового рахунку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1» року народження, зареєстрований з 17.01.2013 року: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 05.08.2014 року; син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований з 06.11.2014 року, які після виникнення у Позивача права власності незаконно проживають у квартирі АДРЕСА_1 та перебувають на реєстраційному обліку за цією адресою, чим створюють перешкоди Позивачу у реалізації права власності на квартиру у повному обсязі, яке відповідно до законодавства є непорушним.

Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням (квартирою) Відповідачем 1 є наслідком припинення в нього права власності на це житлове приміщення як у колишнього власника житла та відповідно припинення відповідно до закот особистого сервітуту (ст. 401. ч. 1 ст. 405 ЦК України, п. 39 Постанови від 07.02.2014 року N 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляд) цивільних і кримінальних справ «Про судову практик) в справах про захист права власності та інших речових прав») його членів сім'ї, які проживали разом із ним. адже такі фізичні особи ні як не МОЖУТЬ б/ти членами сім'ї нового власника (з урахуванням того, що об'єктом даного сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення визначеною власником житлової площі) який правомірне вимагає припинення права користування чужою квартирою від попередніх мешканців з ОГЛЯДУ на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України, за якими при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 7 Закон «Про свобод) пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі- Закон № 1382-ІУ) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту орган) реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те. що Закон № 1382-ІУ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1') про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від ЗО червня 2015 року (справа № 21-1438а15) та у Постанові Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 01.03.2016 року № 825/1335/13-а.

Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 42, 81, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Позбавити права користування житловим приміщення - квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» судові витрати в розмірі 1 762 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто Голосіївським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: