Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 295/1751/15-ц

провадження № 61-2250св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Західкомбанк» Яремчишин Ігор Богданович, Костенко Ігор Іванович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року в складі судді Перекупка І. Г. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Талько О. Б., Жигановської О. С., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Західкомбанк» Яремчишина І. Б., Костенка І. І. про відшкодування збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позову, зазначав, що на підставі договору банківського вкладу від 23 травня 2006 року та додаткової угоди до нього від 25 грудня 2008 року, ПАТ «Західінкомбанк» зобов'язаний був повернути йому 25 000 грн грошового вкладу до 25 березня 2009 року, однак не виконав умови договору. 29 травня 2014 року на підставі рішення Національного банку України у ПАТ «Західінкомбанк» введена тимчасова адміністрація строком на три місяці.

Під час дії тимчасової адміністрації 02 липня 2014 року через ПАТ КБ «Хрещатик» він отримав 25 584,22 грн, але працівники банку не роз'яснили призначення цих коштів та їх розрахунок. 18 липня 2014 року він звернувся до ПАТ «Західінкомбанк» за роз'ясненнями, але на час подання позову відповіді не отримав.

Неповернення депозиту і відсотків та протиправна бездіяльність відповідачів призвели до погіршення стану здоров'я, внаслідок чого він змушений був витрачати кошти на лікування.

Неправомірні дії відповідачів спричинили йому матеріальні збитки, оскільки він був позбавлений можливості вільно розпоряджатися належними йому коштами.

З огляду на викладене, просив стягнути із уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І. І. 700 тис. грн майнової та моральної шкоди. Стягнути з Костенка І. І та Яремчишина І. Б. збитки, завдані неповерненням суми вкладу та відсотків протягом періоду з 23 липня 2014 року до 07 липня 2016 року, в розмірі 72 733,20 грн.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушені права позивача відновлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року, яким зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Західінкомбанк» Костенка І. І. відшкодувати ОСОБА_4 165 604,19 грн, а також із того, що позивач не довів, що неправомірними діями та бездіяльністю саме відповідачів позивачу завдано моральну шкоду.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено з інших підстав. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Касаційна скарга мотивована тим, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Суди не дослідили зібрані у справі докази, не встановили причинно-наслідкового зв'язку між діями та бездіяльністю відповідачів й завданням позивачу майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

07 грудня 2016 року від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західкомбанк» Костенка І. І. надійшли заперечення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 23 травня 2006 року ОСОБА_4 та ПАТ «Західінкомбанк» уклали договір банківського вкладу на суму 25 000 грн з виплатою 19 % річних. Згідно з додатковою угодою, укладеною сторонами 25 грудня 2008 року, строк вкладу продовжено до 25 березня 2009 року. 25 березня 2009 року позивач звернувся до банку з вимогою повернути депозит та сплатити відсотки, однак останній відмовився його повернути.

У зв'язку з порушенням своїх прав ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Західінкомбанк» про повернення вкладу.

Позивач неодноразово звертався до суду з вимогами про стягнення вкладу, відсотків, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №38 від 28 травня 2014 року у ПАТ «Західінкомбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 29 травня 2014 року до 28 серпня 2014 року.

02 липня 2014 року через Житомирське відділення публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» позивачеві виплачено кошти в сумі 25 584,22 грн.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 22 липня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Західінкомбанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 6 статті 2 цього Закону передбачено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-1123цс16.

Установивши, що на момент звернення до суду із позовом рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №38 від 28 травня 2014 року у ПАТ «Західінкомбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, а постановою Правління НБУ від 22 липня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації банку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, не встановили причинно-наслідкового зв'язку між діями та бездіяльністю відповідачів й нанесенням позивачу майнової та моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо оцінки доказів.

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду залишено без змін, судові витрати покладаються на осіб, які подали касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді

Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило