Провадження № 2/344/4381/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_6,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, 30.08.1955року народження, РНОКПП НОМЕР_1, звернулася в суд із позовною заявою про визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що саме вона разом із чоловіком ОСОБА_3 (третя особа без самостійних вимог на стороні позивача) і їх дочкою ОСОБА_7 (третя особа без самостійних вимог на стороні позивача) є співвласником квартири №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ. Крім позивача і третьої особи без самостійних вимог у вказаному будинку зареєстровані також відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до тверджень позивача, у вказаному будинку відповідачі не проживають з 2007року по даний час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою.

Крім того, позивачем подано до суду в якості доказів факту не проживання відповідачів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: квартира №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ копію заяви №02-02/00048 від 10.09.2018 року ОСОБА_8, НОМЕР_2, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, НОМЕР_3, що зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 адресованої КП «Муніципальна управляюча компанія», де вказано, що відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації.

Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, а також наданих пояснень позивача, жодних особистих речей відповідачів у квартирі №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ немає, на думку позивача, відповідачі втратили інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідачів у даному будинку тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідачі не оплачує.

Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у звязку із реєстрацією в ній відповідачів, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ.

В судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги, а після оголошеної по завершенню допиту свідків перерви, в наступне судове засідання позивач та його представник не прибули, при цьому подавши суду заяву за змістом якої просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.

Суд вважає можливим розглядати справи у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів справи.

В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідків були допитана ОСОБА_8, НОМЕР_2, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснила суду, що відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак свідок не бачила їх вже більше 10 років.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ, виданого госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду 21.02.2006 року, належить ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в рівних долях на праві спільної сумісної власності (а.с.6).

В спірному будинку, окрім позивача і третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача на даний час зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою КП «Муніципальна управляюча компанія» від 12.08.2018року №02-02/01670/2148 (а.с. 7).

У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідачі з 2007 року у квартирі не проживають, обовязків по оплаті комунальних послуг жодних не здійснюють, у звязку з чим просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час.

Факт не проживання відповідачів у квартирі №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ понад 1 рік підтверджується безпосередньо свідченнями співвласникапозивача, а також свідка ОСОБА_8, відповідно до яких відповідачі вже значний період часу не проживають у вказаній квартирі, у приміщенні відсутні речі відповідачів, а також той факт, що відповідачі не беруть участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідачів за адресою: квартирі №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ несе додаткові витрати для позивача по оплаті житлово-комунальних послуг.

Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні квартирою №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ відповідачам не створює.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідачів, згідно до ст. 141 ЦПК України .

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.10, 12, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.317,319,321,391, 405 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_6,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратила право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою №73, що знаходиться за адресою: вулиця Тролейбусна, 1, м. Івано-Франківськ.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП -невідомий, 352,4 грн. судового збору за позовну вимогу немайнового характеру на користь держави отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО):899998 , рахунок отримувача: 6001 код класифікації доходів бюджету: 22030106

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП -невідомий, 352,4 грн. судового збору за позовну вимогу немайнового характеру на користь держави отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО):899998 , рахунок отримувача: 6001 код класифікації доходів бюджету: 22030106

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Шамотайло