Справа № 266/1940/18
Провадженя№ 2/266/621/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого - судді Федотової В.М.
при секретарі - Шишханової К.Р.
за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та додаткового договору, суд
В квітні 2018року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним кредитний договір №Д098/АК -004.08.2 від 17 січня 2008року та додатковий договір №1 від 12 червня 2009року, укладений між ним та ВАТ «Родовід Банк». В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що спірний кредитний договір та додатковий договір були укладені з порушенням вимог ст..1054,1055 ЦК України порушують його права як споживача фінансових послуг , підписані ним під впливом омани щодо реальної вартості фінансових послуг, ненаданням йому повної та достовірної інформації щодо вартості фінансових послуг, містять дискримінаційні умови, які порушують принцип рівності сторін у договорі. Також вважає, що при укладенні договору та додаткового договору було порушено вимоги п.2,4,5 ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів». Порушенням Закону позивач вважає встановлення в договорі про надання споживчого кредиту будь-яких зборів, відсотків, комісії, платежів тощо за дії, які не є послугою у визначені Закону України «Про захист прав споживачів», також вважає порушенням і дискримінаційною умовою правила зміни відсоткової ставки. Умовами договору передбачено, що банк має право односторонньої зміни розміру процентної ставки, подвійну відповідальність за одне й теж порушення, банк не надав йому детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх інших послуг. Також позивач вважає, що в цілому весь кредитний договір та додатковий договір містять для нього , як споживача несправедливі умови в порушення вимог ст..11 п.5, та ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач звернув увагу в позові, що в порушення ст..47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» - у банку відсутня генеральна та індивідуальна ліцензії на отримання винагороди та комісії в іноземній валюті. В звязку з наведеними порушеннями просив визнати недійсним кредитний договір №Д098/АК -004.08.2 від 17 січня 2008року та додатковий договір №1 від 12 червня 2009року, укладений між ним та ВАТ «Родовід Банк».
Представник відповідача ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк», суду надала письмові пояснення та клопотання про застосування строків позовної давності відносно вимог ОСОБА_1, просила розглянути справу у відсутність представника відповідача. В своїх письмових поясненнях представник відповідача вказує на помилкове ствердження позивача, що кредитний договір був укладений з порушенням вимог законодавства, містить дискримінаційні умови , сторони були введені в оману. В обгрунтування своєї позиції представник банківської установи вказує , що кредитний договір був укладений у відповідності вимог ст..ст.1054-1056 ЦК України, позивач був під підпис ознайомлений зі всіма істотними умовами договору, заперечень та додаткових угод від нього до банку не надходило, форма кредитного договору не суперечить вимогам законодавства, позивач не довів суду, що він діяв під впливом та обману, також не довів жодної підстави для визнання угоди недійсною, що передбачено ст..215 ЦК України. Представник відповідача підтвердив, що дійсно між банком та ОСОБА_1 17 січня 2008року було укладено кредитний договір №Д098/АК -004.08.2 за умовами якого, а саме п.1.1,1.2 Банк надав Позичальнику відновлювану кредитну лінію на загальну суму 35 319,00доларів США терміном до 17.01.2015р. включно. Банк виконав свої зобовязання, що підтверджується випискою з особового рахунку Позичальника. П.1.5 Кредитного договору , процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 9,0% процентів річних. П.3.1 вказаного договору передбачені умови погашення кредиту згідно графіку. Виписками банку підтверджено надання кредиту. Позивач в порушення своїх зобовязань, передбачених умовами договору , заборгованість по банківському кредиту не сплатив, порушив ст..629, 1049 ЦК України. В звязку з наведеним , представник відповідача вважає, що банком не було порушено вимог законодавства при укладенні договору, позивач не був введений в оману, позивач умови кредитного договору не виконав, а тому вважає, що позов є безпідставним та таким,що не підлягає задоволенню. Представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки договір був укладений в січні 2008року, загальний строк позовної давності сплинув в 2011році, просила застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову.
Третя особа ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про час і дату судового засідання , але в судові засідання зявився , про причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень , відзиву чи заперечень на позов не надав.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, надали пояснення у відповідності до заявлених вимог. Стосовно клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суду пояснили, що строки не пропущено , оскільки позивач дізнався про своє порушене право під час розгляду цивільної справи в Приморському районному суді м. Маріуполя Донецької області №266/782/13-ц, за позовом АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №Д098/АК -004.08.2 від 17 січня 2008року та додатковим договором №1 від 12 червня 2009року у сумі 36 865,34 долари США та 8 445 150,29 гривень. Не заперечують проти того, що дійсно договір був підписаний сторонами, автомобіль був придбаний, але відбулись коливання курсу долару, і на теперішній час вимоги банку є співмірними з вартістю автомобіля, а умови договору є дискримінаційними по відношенню до позивача, як споживача фінансових послуг. Просили позов задовольнити у повному обсязі, відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності.
Суд заслухавши і вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Ст. 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Під час розгляду справи судом було постановлені наступні ухвали.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2018року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про захист прав споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2018року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про обєднання цивільних справ №266/782/13-ц та №266/1940/18 в одне провадження.
Розділом другим вказаного договору передбачено, що банк зобовязується забезпечити Позичальника консультаційними послугами з питань виконання договору.(а.с.13)
Розділом третім договору передбачені зобовязання Позичальника перед банком в тому числі щомісячно до 10-го числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом згідно з додатком №1 Договору на рахунок вказаний в п.1.5 договору. Сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитом щомісячно до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця наступного за звітнім . Також прописані умови страхування та уточнення сум нарахованих процентів за користування кредитом(а.с.13)
Порядок нарахування процентів передбачений розділом четвертим вказаного договору(а.с.15)
Права банку передбачені розділом пятим (а.с.15)
Розділом сьомим спірного кредитного договору передбачені особливі умови в тому числі, у разі зміни облікової ставки Національно ганку України, кредитної політики в Україні , економічної ситуації та конюнктури ринку ,банк має право змінити умови Договору, про що інформує письмово рекомендованим листом за 7(сім) календарних днів.(а.с.16)
Наприкінці договору ,письмово та власноручно позивач написав, що «підтверджує,що на момент укладання договору в письмові формі повідомлений про всі умови кредитування передбачені п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» отримав один оригінальний примірник договору 17 січня 2008року»(а.с.17)
Додаток №1 до кредитного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту з графіком погашення кредиту . Даний додаток містить підпис ОСОБА_1 без зауважень (а.с.18-20)
На всіх аркушах договору та додатку до нього стоїть підпис позивача ОСОБА_1. Дані підписи позивач та його представники не спростовують, як не спростовували під час розгляду справи і написану власноручно заяву про ознайомлення зі всіма умовами договору і отримання оригінального примірника договору.
Вказані письмові докази були надані позивачем разом з позовом.
12 червня 2009року сторонами , без зауважень, був підписаний додатковий договір №1 до кредитного договору(а.с.21-23)
Згідно ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.. 629 ЦК України - договір є обовязковим для виконання сторонами.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.
Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно Закону України «Поро захист прав споживачів »- споживачем фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Згідно п.6 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» - заява про захист прав споживача має містити відомості : про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилось; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, що яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази ,що підтверджують позов.
Згідно ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції на час укладення спірного кредитного договору) - договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:
2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;
3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;
4) право дострокового повернення кредиту;
5) річна відсоткова ставка за кредитом;
6) інші умови, визначені законодавством.
У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог вказаних пунктів ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі(ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним(ч.5).
Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12Постанови від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.
Відповідно до Постанови №5 від 2012 р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ч. 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.
Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.
Згідно ч. 6ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.
У відповідності до п.3 ч.7ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди.
Таким чином,Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.
Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.
Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В укладеному між сторонами у письмовій формі договору, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.
Стосовно стверджень позивача та його представника, що під час укладання кредитного договору позивач був введений в оману з боку банку суд вважає, що дані вимоги також не доведені з наступних підстав.
Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки й обману передбачені статтями 229, 230 ЦК України.
Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частини першої статті 229 ЦК України).
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.
Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16, та Верховного Суду від 01 серпня 2018року справа №445/1011/17.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсними не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
При укладенні договору позичальник був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано.
Позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.
Також позивач користувався наданими йому кредитними коштами та виконував умови договору.
Суд погоджується із посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку для звернення до суду, визначено ст. 257 ЦК України, однак вважає за необхідне розглядати справу, яка стосується захисту прав споживачів, ухваливши рішення по суті заявлених позовних вимог.
Частиною 7 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільнено від сплати судових витрати, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст.15, 525, 526, 629, 638, 215, 203, 230, 256, 267 ЦК України,ст.. 11 Закону України «Про захист праву споживачів», ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України
В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору №Д098/АК-004.08.2 від 17 січня 2008року та додаткового договору №1 від 12 червня 2009року укладеного між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-дений строк з дня проголошення рішення .

Сторони по справі позивач - ОСОБА_1, 01 лютого 1960року народження( РНООПП НОМЕР_1, місце реєстрації та фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «в» м. Маріуполь, Донецька область , представник позивача ОСОБА_2, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2 «в», відповідач публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» ( юридична адреса: 04136, м. Київ, вулиця Північно-Сирецька будинок 1-3, ).

Повний текст рішення складено 03 грудня 2018року.

Суддя: Федотова В. М.