АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/5378/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Костюк Л.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Чернівецька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилалася на те, що вона є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, яка є власністю місцевих рад та належить до громадського житлового фонду. Окрім неї у вказаній квартирі також зареєстрований відповідач, який фактично за вказаною адресою не проживає з 2000 року, комунальних платежів та витрат по утриманню квартири не сплачує.

У звязку з наведеним, посилаючись на норми ст.ст. 71, 72 ЖК України, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №1 в будинку №13 по вул. Букшованого в м. Чернівці.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити постанову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_5, який підтвердив, що відповідач разом з дружиною близько останніх чотирьох років проживав в районі «Роша», а на даний час проживає в найманій квартирі на проспекті Незалежності в м. Чернівці, отже є підстави вважати, що відповідач втратив інтерес до спірної житлової площі, не проживає в спірній квартирі та не здійснює оплату комунальних послуг на протязі тривалого часу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт від 23 листопада 2017 року про не проживання відповідача з 2000 року в спірній квартирі, на який посилалась ОСОБА_4, не містить відомостей за яких обставин відповідач вибув з місця реєстрації, причини його відсутності, чи наявні його речі в спірній квартирі при складанні акту, у зв'язку із чим надані позивачем докази не дають достатніх підстав для висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідач за два місяці, які передували зверненню позивачки з даним позовом, звертався до правоохоронних органів із заявою про те, що його мати чинить йому перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, отже відсутність відповідача у вказаному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, які передували зверненню позивачки до суду, не доведено належними та допустимими доказами.

Такі висновки суду є правильними та відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2 (тепер вул. Букшованого) в м. Чернівці була мати позивачки ОСОБА_6 у звязку із смертю якої рішенням виконавчого комітету Першотравневої районної у м. Чернівці ради від 15 жовтня 2014 року переоформлено особовий рахунок на позивачку ОСОБА_4 (а.с.6).

Відповідно до довідки ТОВ «ТД «Укрвторресурс» від 23 листопада 2017 року №485, у вищевказаній квартирі окрім позивача також зареєстровані її син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_7 (а.с.7).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала акт ТОВ «ТД Укрвторресурс» від 23 листопада 2017 року щодо встановлення не проживання відповідача у спірній квартирі з 2000 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачка, його матір, чинить йому перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, вчиняє сварки, змінює вхідні замки, чим унеможливлює його потрапити в житлове приміщення в якому знаходяться його особисті речі, у звязку з чим він 04 вересня 2017 року, під час невдалої спроби потрапити до вказаної квартири, звертався до правоохоронних органів, про що свідчить копія висновку про результати розгляду його звернення (а.с.39-43).

З висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_2, наданого ГУНП в Чернівецькій області вбачається, що при опитуванні ОСОБА_4, остання повідомила, що із своїм сином перебуває в неприязних відносинах, син зловживає спиртними напоями, ніде не працює, постійно отримує в банках кредит і не виплачує їх, був судимий за шахрайство.

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР за тимчасової відсутності наймача або членом його сім'ї жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР).

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З огляду на зазначене, для обґрунтованого вирішення спірних правовідносин та правильного застосування ст. 71 ЖК УРСР суди мають установити такі обставини: чи є відповідачі наймачами житлового приміщення або членами сім'ї наймача; скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців.

При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на позивача покладено тягар доказування тих обставин, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом. У свою чергу, відповідач, який заперечує проти позову, має належним чином довести, що його не проживання у спірному житлі понад шість місяців зумовлено поважними причинами.

Встановлено, що сторони перебувають між собою в неприязнених стосунках, що унеможливлює проживання разом в однокімнатній квартирі.

Позивачка не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, що є її процесуальним обов'язком згідно вимог ЦПК України, а її вимоги зводяться до наявності між сторонами неприязних стосунків.

Доводи апеляції про те, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_5 є безпідставними.

З наданих свідком ОСОБА_5 пояснень зясовано, що дійсно близько чотирьох років тому ОСОБА_2 проживав разом з дружиною в районі «Роша» в м. Чернівці, про те в подальшому після відбування покарання ОСОБА_2 проживав в спірній квартирі, а на даний час проживає в районі проспекту Незалежності.

Однак, свідок ОСОБА_5 надавав показання в суді першої інстанції - 12 квітня 2018 року, в той час відповідач сам підтвердив, що не проживає в спірній квартирі з жовтня 2017 року, у звязку з тим, що його матір чинить йому перешкоди в користуванні цим житлом, а даний позов позивачкою предявлено в листопаді 2017 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, перевіривши надані сторонами докази щодо не проживання відповідача у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що передували зверненню позивачки з позовом, дійшов правильного висновку, що відсутні, передбачені ст. 71 ЖК України обставини для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не здійснює оплату комунальних послуг протягом тривалого часу, на висновки суду не впливають та їх не спростовують, оскільки можуть бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням майна, якщо інше не обумовлено сторонами у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, підстави для скасування рішення відсутні, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року

Головуючий /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10