КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/192/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року (суддя Новак А.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення коштів за депозитними договорами,

встановила:

у червні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 62 473 долара США за договорами банківського вкладу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 21 серпня 2008р. між нею та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого єПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір банківського вкладу № 67215/2, за умовами якого вона внесла на відкритий банком депозитний рахунок № НОМЕР_1//2 грошові кошти у сумі 14 000 доларів США на строк до 21серпня 2013р. не включно.

24 вересня 2012р. між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір банківського вкладу № НОМЕР_2, за умовами якого вона внесла на відкритий банком депозитний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 5 282 доларів США на строк до 24 вересня 2014р. не включно.

21 серпня 2013р. між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір банківського вкладу № НОМЕР_3, за умовами якого вона внесла на відкритий банком депозитний рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 43 191 долар США на строк до 21 серпня 2015р. не включно.

Позивач стверджувала, що вищезазначені договори були укладені у Ялтинському відділенні ПАТ «Укрсоцбанк», а так як кінцева дата виплат депозитів припадала на період визначення території АРК, як тимчасово окупованої території України, вона не мала можливості отримати кошти за місцем укладення договорів, тому12 квітня 2017р. її представник звернувся до центрального відділення ПАТ «Укрсоцбанк» з усною вимогою про видачу коштів за вкладами, яка залишилася без реагування.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 62 473 долари США, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави 8 000 судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи, не врахування судом, що позивачемобрано невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки на даний час не існує жодного депозитного договору між банком та позивачем, позивачем не надано оригіналів договорів та квитанцій про внесення грошових коштів на рахунок банку.

Відповідач не заперечує укладення з позивачем зазначених нею договорів, однак після закінчення договору від 21 серпня 2008р. кошти, які знаходилися на депозитному рахунку, 21 серпня 2013р. були зараховані на поточний рахунок № 605 у сумі 43 190,94 доларів США, а у подальшому внесені на рахунок на підставі договору банківського вкладу № НОМЕР_3.

Відповідач стверджує, що після закінчення договорів кошти були перераховані на поточний рахунок № 2141, на якому обліковується 50 721, 99 доларів США. Однак, ні позивач, ні її представник жодного разу не зверталися до банку з вимогою повернення зазначених грошових коштів

Також відповідач зазначає, що суд не перевірив наявність у представника позивача повноваження на отримання грошових коштів з карткового рахунка позивача, та не погоджується із заявленою сумою позовних вимог, яка не відповідає розміру залишку коштів на рахунку позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 21 серпня 2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір банківського вкладу № 67215/2 (вклад «Капітал»), відповідно до якого банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1/НОМЕР_4 а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 14000 доларів США, які залучаються банком з 21 серпня 2008р. до 21 серпня 2013р. (невключно) з виплатою 9,5% річних.

24 вересня 2012р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір банківського вкладу № НОМЕР_2 (вклад «Класичний новий»), за умовами якого банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_2, на який перераховуються грошові кошти у розмірі 5 282 доларів США з поточного рахунку вкладника № НОМЕР_5, відкритого в ПАТ «Укрсоцбанк», на строк з 24 вересня 2012р. до 24 вересня 2014р. (невключно) та зобов'язується сплачувати проценти у розмірі 5,5% річних.

21 серпня 2013р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір банківського вкладу № НОМЕР_3 (вклад «Капітал»), за умовами якого банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_3, на який перераховуються грошові кошти у розмірі 43 191 долар США з поточного рахунку вкладника № НОМЕР_5, відкритого в ПАТ «Укрсоцбанк», на строк з 21 серпня 2013р. до 21 серпня 2015р. (невключно) та зобов'язується сплачувати проценти в залежності від суми залишку коштів на депозитному рахунку.

Вищезазначені договори були оформлені у Ялтинському відділені банку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача звертався до банку з вимогою про виплату коштів, які повернуто не було, позовні вимоги та вказані позивачем суми, що пред'явлені до стягнення, є доведеними, та врахував,

що позивач на території Російської Федерації не зверталася із заявами про згоду на отримання права вимоги за вкладами, відкритими в українських кредитних установах.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна з таких підстав.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій форміна умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Таким чином, банк зобов'язаний повернути вклад та проценти за вимогу вкладника або закінчення дії договору.

Суду першої інстанції не надано доказів звернення представника позивача до відповідача з приводу видачі грошових коштів.

Однак, під час судового розгляду представник відповідача не заперечував, що представник позивача звертався до банку із вимогою повернення грошових коштів за депозитними договорами, укладеними між банком та позивачем, однак не пройшов ідентифікації та верифікації повноваженої на отримання коштів особи.

Вказана обставина також підтверджена доданою до апеляційної скарги копією заяви представника позивача ОСОБА_3 від 31 травня 2017 року на адресу голови правління ПАТ «Укрсоцбанк». Також у заяві зазначається, що представник позивача усно звертався 12 квітня 2017 року до центрального відділення банку з вимогою про видачу грошових коштів, яка залишилася без реагування.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про порушення прав позивача на отримання грошових коштів за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився.

При цьому, правових підстав ставити під сумнів довіреність, надану представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3, суд не мав.

Разом з цим, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи з приводу внесення позивачем грошових коштів за договорами банківського вкладу, та їх наявність на рахунку у банку.

Доводи апеляційної скарги, що судом не перевірена наявність у представника позивача оригіналів договорів банківського вкладу та касових документів на підтвердження внесення грошових коштів, є правомірними.

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2017 року ( справа 6-109цс17), згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що

підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, суд першої інстанції зобов'язаний перевірити у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, доводи і докази сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, повинен досліджувати документи про укладення договорів, перевіряти проведення розрахунків сум і наведення відповідних результатів у судовому рішенні.

Вказаних вимог суд першої інстанції не виконав, не витребував у представника позивача оригіналів договорів банківського вкладу, квитанцій або інших документів на підтвердження внесення грошових коштів до установи банку. Також судом не було перевірено чи обліковуються грошові кошти, внесені ОСОБА_2, на рахунках банку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами виплату позивачу грошового вкладу та процентів за користування грошима або не доведе іншого розміру заборгованості.

Разом з цим, відповідач не заперечує укладення з позивачем договорів банківського вкладу та наявність на поточному рахунку ОСОБА_2 у банку 5 733,64 доларів США за договором банківського вкладу від 24 вересня 2012р., який закритий 17 квітня 2014р., та 44 988,35 доларів США за договором банківського вкладу від 21 серпня 2013р., який також закритий 17 квітня 2014р., а всього 50 721,99 доларів США (с.с.53).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачу грошові кошти, які обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_2

При цьому колегія суддів враховує, що представником позивача не були спростовані доводи відповідача з приводу розміру грошових коштів, які обліковуються у банку на поточному рахунку ОСОБА_2

Також представником позивача не оспорювалося дострокове закриття (17 квітня 2014р.) депозитних рахунків за договорами від 24 вересня 2012р. та 21 серпня 2013р., і не ставилося питання про стягнення з банку процентів за користування грошовими коштами

ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду змінити, зменшивши розмір грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до суми, яку визнає відповідач.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року змінити, зменшивши розмір грошових коштів, які підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 з 62 473 доларів США до 50 721,99 доларів США.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк