Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 718/1725/16-ц

провадження № 61-22296св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляцінйого суду Чернівецької області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Владичана А. І., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2015 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, у селі Мамаївці Кіцманського району, здійснив наїзд ОСОБА_4 на пішохідному переході, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 05 грудня 2015 року по 28 грудня 2015 року, а після цього проходить амбулаторне лікування.

На придбання лікарських препаратів, необхідних для його лікування, ним витрачено 2 778,32 грн.

За період з 05 грудня 2015 року по 30 травня 2016 року, тобто з моменту ДТП до встановлення ОСОБА_4 І групи інвалідності, відповідач зобов'язаний відшкодувати йому дохід в розмірі 6 962,00 грн, втрачений внаслідок втрати працездатності.

Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я. Моральну шкоду він оцінює у 100 000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь витрати на лікування в розмірі 2 778,32 грн, дохід в розмірі 6 962,00 грн, втрачений внаслідок втрати працездатності, та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2017 року, з урахуванням ухвали Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 травня 2017 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 328,32 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 6 962,00 грн витрат у зв'язку із втратою працездатності за період з 05 грудня 2015 року до 30 травня 2016 року та 50 000,00 грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог та права позивача на відшкодування матеріальної шкоди та втрат у зв'язку із втратою працездатності, що відповідає приписам статей 1166, 1187, 1195 ЦК України. При цьому, суд визначив розмір завданої моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2017 року в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди змінено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1 275,84 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в части визначення розміру матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем добровільно відшкодовано позивачу витрати на лікування за зазначений період в розмірі 2 500,00 грн. Тому суд дійшов висновку, що розмір витрат на лікування, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 275,84 грн (3 775,84 грн - 2 500,00 грн).

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції врахував характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину фізичних та моральних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, а саме те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

03 липня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2017 року та залишити в силі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції неналежним чином оцінив докази наявні в матеріалах справи, які підтверджують розмір завданої матеріальної шкоди, у зв'язку із чим дійшов до неправильного висновку, що розмір завданої матеріальної шкоди становить саме 1 275,84 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн, суд апеляційної інстанції не врахував, що соціальний стан відповідача не може ставитись в основу прийняття рішення про стягнення з нього моральної шкоди.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2017 року оскаржується в частині визначення розміру матеріальної та моральної шкоди.

В іншій частині рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2017 року не оскаржується, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Оскаржуване судове рішення в частині визначення розміру матеріальної та моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції в цій частині не спростовують.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив судам, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи суді апеляційної інстанції) визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що розмір витрат на лікування, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 275,84 грн, дійшов правильного висновку про стягнення саме цієї суми матеріального відшкодування, оскільки відповідачем добровільно відшкодовано позивачу витрати на лікування в розмірі 2 500,00 грн, про що зазначено позивачем на копіях квитанцій, доданих до позовної заяви.

Зменшуючи розмір моральної шкоди з 50 000,00 грн до 30 000,00 грн, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із характеру вчиненого відповідачем правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, а саме те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2017 року в частині визначення розміру матеріальної та моральної шкоди - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду та моральну шкоду залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська