Провадження № 2/369/3907/18
27.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Бугайовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У вересні 2018 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок №12 по вул. Л.Українки(Леніна), м.Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області. В 1982 році відповідач ОСОБА_2 зібрав всі свої речі і виїхав з будинку. З цього часу відповідач в будинку позивачки не зявляється, його особистих речей немає
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак фактично не проживають за адресою реєстрації.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несуть ніяких витрат по ремонту або по утриманню і експлуатації житлового будинку. Відповідачі не проживають в спірному будинку більше одного року, а тому втратили право на користування даним житлом. Так як відповідачі зареєстровані в належному мені будинку, то позивачка особисто як власниця не може вільно розпоряджатися своєю власністю.
В даному випадку права позивачки порушуються, так як вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю і крім того, комунальні та інші виплати оплачуються з врахуванням відповідачів і витрати по оплаті комунальних та інших виплат призводять до тяжкого матеріального стану позивачки.
Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 12 по вул. Леніна, перейменована Л.Українки, м.Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області.
У судове засідання позивачка не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлений, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримала. Просила задовольнити позов.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позов до суду не надходили. Належність повідомлення підтверджується зворотніми повідомленнями, що містяться в матеріалах справи.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, є власницею житлового будинку №12 по вул. Л.Українки(Леніна), м.Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.05.1990 року, видане державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстроване за №1477 від 11.05.1976 року. Свідоцтво на право власності видане на імя позивачки та на ОСОБА_5 Лаврентієвну, яка померла 06 лютого 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ІУ-БК № 314510, актовий запис №3.
Право власності позивача підтверджено й технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації від 20.02.1990 року, інвентарний номер 516, реєстровий номер 341, будинковою книгою для прописки громадян по вул. Леніна (Л.Українки), 12, м.Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської областіу.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 лютого 2013 року шлюбі між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано.

В 1982 році відповідач ОСОБА_2 зібрав всі свої речі і виїхав з будинку. З цього часу відповідач в будинку позивачки не зявляється, його особистих речей немає, що підтверджується актами депутата Вишневої міської ради, Києво-Святошинського району, Київської області ОСОБА_8 Петровичем від 20 серпня 2018 року за № 1/04-1601, від 18 вересня 2018 року за № 1/04-1601, № 1/04-1991 від 19 листопада 2018 року в яких вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак фактично не проживають за адресою реєстрації.

Також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несуть ніяких витрат по ремонту або по утриманню і експлуатації житлового будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

Відповідачі по справі не є членами сімї наймача.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Факт не проживання більше року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також підтверджується актом депутата Вишневої міської ради ОСОБА_9 № 1/04-1991 від 19 листопада 2018 року.

Судом встановлено, що тривалий час відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у житловому будинку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Лесі Українки, 12, своїх речей там не зберігають, житловою площею не цікавляться, витрати по його утриманню не несуть, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертались.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В силу наведеної норми позивач повинен звертатися до органу реєстрації з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживали понад один рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України дає підстави суду визнати відповідачів такими, що втратили право користуватись житловим будинком, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Лесі Українки, 12, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 42, 81, 89, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Лесі Українки(Леніна), 12.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.