Справа № 640/6573/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Балан Т.В.,
Позивач, ОСОБА_1 17.04.2018 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Харків» (надалі - ТОВ «ОСОБА_2 Харків») на його користь суму заборгованості щодо нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 1 753,71 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку в розмірі 24 788,89 грн., а також суму нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 8 051,56 грн., на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47,83,115-117,233 Кодексу законів про працю України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.03.2014 працював у ТОВ «ОСОБА_2 Харків», 14.09.2017 Наказом № 174к від 14 вересня 2017 його було звільнено з займаної посади на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами № 26 та № 27 у трудовій книжці. За період перебування у трудових відносинах з відповідачем йому нараховувалась заробітна плата, розмір якої підтверджується Довідкою Форми ОК-5 Пенсійного Фонду України від 11.01.2018. В останні місяці роботи заробітна плата виплачувалася несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01.09.2017 по 14.09.2017 у розмірі 1753 грн. 71 коп.
Крім того, при звільненні йому було нараховано, але до теперішнього часу не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 8051 грн 56 коп., на підтвердження чого позивач надає розрахунковий лист за вересень 2017.
В своєму позові позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням провести з ним розрахунок, однак коштів від підприємства по теперішній час не отримав, у звязку з чим був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач, посилаючись ст.43 Конституції України, ст.ст.47,83,115-117,233 Кодексу законів про працю України, та ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», зазначає що його право на отримання заробітної плати при звільненні порушено та є триваючим, просить суд стягнути суму невиплаченої заробітної плати при звільненні працівника, суму середнього заробітку за весь час затримки виплати на день фактичного розрахунку (розраховуючи суму станом на 03.04.2018), та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.
В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. На виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2018 року, про витребування відомостей щодо заробітної плати позивача, що неодноразово направлялася судом для виконання, жодних доказів відповідач суду не надав.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, відповідно до записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 на підставі наказу від 28.02.2014 року №5-к з 01.03.2014 прийнятий вантажником готової продукції цеху №3 за переводом у ТОВ «ОСОБА_2 Харків», згідно 14.09.2017 Наказом № 174к від 14 вересня 2017 його було звільнено з займаної посади на підставі п.5 ст.36 КЗпП України за переводом в ПАТ «Харківський Хлібокомбінат «Слобожанський», про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис (а.с. 15-17).
Відповідно до розрахункової відомості ТОВ «ОСОБА_2 Харків» за вересень 2017 року, заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 1488,38 грн., доплата за роботу в нічний час 243,00 грн., премія 22,33грн. та за компенсація за невикористану відпустку перед позивачем 8051,56 грн., з урахуванням доходів та зборів сумарно станом на вересень 2017 року становить 7893,24 грн. (а.с. 21)
Згідно з відомостями в Довідці Форми ОК-5 Пенсійного Фонду України від 11.01.2018, сума заробітку позивача за останні місяці роботи липень 2017 року становить 4872,40 грн., за серпень 4084,99 грн.(а.с. 20)
Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 зазначає, що після його звільнення до теперішнього часу з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, не виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Відповідач на спростування цієї інформації не подав суду жодних відомостей, в тому числі тих, що витребувалися в нього на підставі ухвали суду від 15.05.2018.
Таким чином, при звільненні позивача і до теперішнього часу з ним не були проведені остаточні розрахунки та виплати, що є підставою для стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки по виплаті заробітної плати.
Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Розрахунок середнього заробітку здійснюється за останні два повні робочі місяці: відповідно до вимог Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Відповідно до абз. З п. 2 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Обчислення середньої заробітної плати здійснюється стороною gозивача на підставі п. 8 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, яким встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.
Заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складала 8957 грн. 39 коп. (4872 грн. 40 коп. за липень 2017 року та 4084 грн. 99 коп. зі серпень 2017 року), що підтверджується Довідкою ОК-5.
Загалом кількість робочих днів за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню склала 43 дні (21 робочий день у липні 2017 року та 22 робочі дні у серпні 2017 року).
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, складає 208 грн. 31 коп. (8957 грн. 39 коп. + 43 робочі дні).
Станом на 03.04.2018 ТОВ «ОСОБА_2 Харків» фактично не розрахувався з ОСОБА_1 щодо виплати заробітної плати, чим здійснив затримку щодо її заплати у період з 15.09.2017 по 02.04.2018.
У період з 15.09.2017 по 02.04.2018 було 119 робочих днів (вересень 2017 року - 11 робочих днів; жовтень 2017 року-21 робочий день; листопад 2017 року-22 робочі дні; грудень 2017 року - 20 робочих днів; січень 2018 року - 21 робочий день; лютий 2018 року - 20 робочих днів, ,березень 2018 року - 21 робочий день; квітень 2018 року - 1 робочий день).
Частиною 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
При звільненні позивачу було нараховано, але до теперішнього часу не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 8051 грн. 56 коп.
На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні.
При звільненні позивачу ОСОБА_1 не було виплачено остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилась заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 1 753,71 грн., суми середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку в розмірі 24 788,89 грн., а також сума нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 8 051,56 грн., яка стягується на користь позивача з відповідача, враховуючи межі позовних вимог.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів на спростування доказів позивача відповідачем до суду не надано, а враховуючи вимоги ст. 84 ЦПК України суд визнає обставини невиплати заробітної плати встановленими під час розгляду справи.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
Керуючись ст.ст. 4,5,13,141,258,263,265,280 ЦПК України, ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Апеляційного суду Харківської області протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя : Я. В. Губська