Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа №295/14570/13-ц

провадження №61-10976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Житомирська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Зайцева А. Ю.,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Житомирської міської ради (далі - КП «Житомирське ОМБТІ»), у якому просив зобов'язати відповідачів вчинити наступні дії, а саме:

КП «Житомирське ОМБТІ» - внести до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 08 квітня 2005 року розмір закріпленої земельної ділянки 1 018 кв. м, внести самовільно збудований сарай під літерою «Д», внести в перелік відчуженого майна 6 кв. м житлової площі, внести до переліку відчуженого майна 57 рівних частин сараю-літньої кухні під літерою «В», сараю-літньої кухні під літерою «в», сараю літера «Б», сараю літера «Г», вбиральню під літерою «У», огорожу, сараю під літерою «Д», внести до технічного паспорту від 06 квітня 2005 року самовільно збудований сарай під літерою «Д» та зобов'язати відмінити довідку-розрахунок від 19 березня 2014 року, що була видана на ОСОБА_2 по АДРЕСА_1;

Житомирську міську раду - внести до рішення від 10 квітня 2008 року наступні зміни, а саме: надати дозвіл ОСОБА_2 на оформлення 43 рівних частин сараю під літерою «Д» по АДРЕСА_1;

ОСОБА_2 - знести в середині закріпленої земельної ділянки збудовану огорожу на 0, 5 метра вздовж та поперек напроти ванної кімнати і кухні ОСОБА_1, ОСОБА_5 по АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору купівлі-продажу від 21 червня 2005 року ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_5 придбали 57/100 частин будинку АДРЕСА_1 у

м. Житомирі від загальної жилої площі 155,50 кв. м. Згідно з пунктом 4 вказаного договору до покупців у власність перейшли: кухня 1-1; ванна кімната 1-2; жила кімната 1-3 площею 18,90 кв. м, жила кімната 1-4 площею 19,60 кв. м, сходова клітина 3-1; жила кімната 3-2, площею 23,80 кв. м, що в цілому дорівнювало 83,50 кв. м, а відповідно до пункту 2 договору до покупців перейшли 57 рівних частин господарських споруд, а саме: сарай літера «Б», уборна літера «У», сарай, літня кухня літера «В», сарай, літня кухня літера «в», сарай «Г», огорожа 1-3 у спільній власності із власником інших 43 рівних частин даного будинку, а саме ОСОБА_2

Відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно

від 08 квітня 2005 року не вбачається визначена закріплена земельна ділянка розміром 1 018 кв. м та не вбачається визначений самовільно збудований сарай за даною адресою. Також у технічному паспорті на даний будинок від 06 квітня 2005 року не відображений самовільно забудований сарай літера «Д».

Відповідно до технічного паспорту від 28 грудня 2005 року, сарай «Д» збудований у 1996 році. Позивач вважає, що він та ОСОБА_5 автоматично набули право власності на 57/100 частин даної господарської споруди, оскільки розподіл земельної ділянки розміром 1018 кв. м відсутній.

Рішенням Житомирської міської ради від 10 квітня 2008 року

ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення сараю літера «Д» на його земельній ділянці. Разом із цим, 19 березня 2014 року, КП «Житомирське ОМБТІ» відповідачу видано довідку про встановлення нових розмірів ідеальних часток на будинок АДРЕСА_1 у м. Житомирі, в зв'язку з будівництвом ним сараю «Д», хоча в даному будинку нічого не добудовувалось.

Позивач указує, що на даний час йому з ОСОБА_5 фактично передано у власність 52 рівних частин даного будинку та не вистачає до 6 кв. м жилої площі до 57 рівних частин сараю літньої кухні «в», сараю «Г», вбиральні «У», огорожі, в тому числі сараю «Д» на закріпленій земельній ділянці розміром 1 018 кв. м.

Відповідно до договору дарування від 24 жовтня 1996 року ОСОБА_6 подарував 43/100 частини будинку та господарських споруд.

Позивач вважає, що міська рада передчасно надала дозвіл

ОСОБА_2 на оформлення всієї господарської споруди під літерою «Д», а КП «Житомирське ОМБТІ» не обґрунтовано видало йому 19 березня 2014 року довідку, якою безпідставно передало додатково 14 частин даного будинку (6 кв. м) та цілою частиною сараю, літньою кухнею «В», «в», сараєм «Г», сараєм «Д», вбиральнею «У», огорожею та безпідставно змінила оціночну вартість даного будинку, в якому нічого не добудовувалося.

Внаслідок цього відповідач позбавив позивача земельної ділянки різницею 226 кв. м, також ОСОБА_2 самовільно зніс огорожу напроти ванної кімнати та кухні, встановив нову огорожу та змістив її на 0, 5 метри вздовж та поперек.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів, які саме його права порушено та в чому полягало таке порушення.

Місцевий суд зазначив, що Позовні вимоги позивача є необґрунтованими і правових підстав для їх задоволення немає, так як вимога позивача до КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради та Житомирської міської ради не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України і таких повноважень, в зобов'язанні вчинення яких просить позивач, відповідач не має.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання

ОСОБА_2 знести в середині закріпленої земельної ділянки збудовану огорожу та зобов'язати перенести огорожу на 0,5 метра вздовж та поперек напроти ванної кімнати і кухні ОСОБА_1, ОСОБА_5 по АДРЕСА_1, не надано доказів щодо порушення його прав даною огорожею.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановлені обставини по справі свідчать, що між співвласниками будинку існує певний спір, проте обрані позивачем способи захисту, доказовість обставин на які він посилається, є наслідком відсутності належної фахової правової допомоги.

Апеляційний суд зазначив, що рішенням Богунського районного суду

м. Житомира від 30 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, виділено ОСОБА_2 в натурі огорожу, яку просить перенести позивач, відтак правові підстави для задоволення цієї позовної вимоги позивача також відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд прийшов помилкового висновку про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки суд узяв до уваги подані ним уточнення позовної заяви так як вони відповідали вимогам частини другої статті 16 ЦК України.

Решта доводів касаційної скарги зводиться до того, що судами неповно встановлено фактичні обставини справи, зокрема не з'ясовано правової підстави збільшення численності розташованих господарських споруд та збільшення площі закріпленої земельної ділянки.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що відповідно до договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 21 червня 2005 року ОСОБА_1 ОСОБА_5 придбали 57/100 частин жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 в рівних частках кожному.

Згідно з пунктом 4 вказаного договору до покупців у власність перейшли: кухня 1-1; ванна кімната 1-2; жила кімната 1-3 площею 18,90 кв.м., жила кімната 1-4 площею 19,60 кв.м., сходова клітина 3-1; жила кімната 3-2, площею 23,80 кв. м, що в цілому дорівнювало 83,50 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту на даний будинок

від 06 квітня 2005 року наведені вище приміщення закріплені на земельній ділянці площею 1 018 кв. м.

Згідно договору дарування частини жилого будинку від 24 жовтня 1996 року ОСОБА_6 подарував своєму сину ОСОБА_2 43/100 частини жилого будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішенням Житомирської міської ради від 10 квітня 2008 року

ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення сараю літера «Д» на його земельній ділянці.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня

2008 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2008 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, КП «Житомирське ОМБТІ» про повернення у власність господарських споруд.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 квітня 2009 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до Житомирської міської ради, КП «Житомирський міський центр земельних відносин» Житомирського міського управління земельних ресурсів, Житомирського обласного державного підприємства по технічній інвентаризації,

ОСОБА_2 про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання недійсними технічних паспортів на будинок, протоколу погодження меж земельної ділянки та рішення міської ради.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2009 року, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 квітня 2009 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування державного акту на право власності на землю скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано незаконним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2

09 червня 2004 року.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2014 року у справі, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 28 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5 до КП «Житомирського ОМБТІ» Житомирської обласної ради, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н. В., Державної нотаріальної контори м. Норильська Красноярського краю Російська Федерація, ОСОБА_8, Другої Житомирської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу частини будинку та зобов'язання вчинити певні дії, відмовлено.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 серпня 2015 року, задоовлено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,

ОСОБА_5 про виділення житлового будинку в натурі задоволено, виділено ОСОБА_2 в натурі приміщення та господарські споруди житлового будинку № АДРЕСА_1 в м. Житомирі, а саме: коридор 2-1 площею 4,9 кв.м., кухню 2-2 площею 7,8 кв.м., кімнату 2-3 площею 20,3 кв.м., кімнату 2-4 площею 19,8 кв.м., сходову клітину 4-1 площею 2,3 кв.м., кімнату 4-2 площею 16,9 кв.м., літню кухню "В" з прибудовою (літера "в"), сарай літ. "Г", сарай літ. "Д", вбиральню літ. "У", ворота № 2, огорожу 3, огорожу 4, огорожу 8.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справ від 26 листопада 2015 року, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 26 серпня 2015 року залишено без змін.

У справі, яка переглядається, суд установив, що між сторонами існує спір щодо частини земельної ділянки, при цьому дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (частина перша статті 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

Згідно із частиною другою статі 31 ЦПК України у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Встановивши, що стаття 16 ЦК України не передбачає таких повноважень в зобов'язанні, які просить позивач у позовних вимогах до КП «Житомирське ОМБТІ» та Житомирської міської ради, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування щодо внесення змін у рішення ради, суд прийшов вірного висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, огорожу, яку позивач просить перенести, ОСОБА_2 виділено в натурі, а позивач не довів порушення його прав, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська