РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретарів Корніюк (дівоче - Столярчук) Т.О. та Вараниці А.П.,

з участю сторін:

позивача ОСОБА_2,

її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання будинку спільною сумісною власністю та його поділ,-

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання будинку спільною сумісною власністю та його поділ.

Дана позовна заява мотивована тим, що 24 липня 1997 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Володимир-Волинським міськвідділом РАГС Волинської області, актовий запис № 148. Від шлюбу 12 червня 2003 року у них народилося двоє дітей-двійнят: дочка - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 травня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано, однак їм вдалось налагодити відносини і зберегти сім'ю. Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, виховувати дітей. Спільно із відповідачем розпочали будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та 03 вересня 2014 року оселилися в ньому, хоча він не був введений в експлуатацію. Надалі відносини між сторонами стали погіршуватися. У жовтні 2015 року відповідач забрав ключі від їх спільного дому, а тому позивач з дітьми більше не проживають у спільно збудованому будинку та з цього часу проживають у будинку батьків відповідача.

Позивач у позовній заяві ствердила, що після розірвання шлюбу у 2006 році та до жовтня 2015 року вона з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, виховували своїх дітей, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні інтереси, будували будинок, у зв'язку з чим просила суд у позовних вимогах встановити даний факт, визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та провести його поділ.

Ухвалою суду в даній справі від 05 квітня 2017 року було відкрите провадження в справі.

22 травня 2017 року позивачем було уточнено позовні вимоги в частині виділення їй у власність 3/4 частини спірного житлового будинку, разом з тим задоволено її клопотання та призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо встановлення стану готовності, вартості та можливості розподілу спірного будинку. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

У зв'язку з повідомленням експерта про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи провадження у справі було відновлене 30 травня 2018 року.

Ухвалою суду від 19 червня 2018 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_2, її позовні вимоги в частині визнання житлового будинку АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя та виділення у їй власність 3/4 частини спірного житлового будинку залишено без розгляду.

Відтак єдиною позовною вимогою ОСОБА_2 залишилась вимога щодо встановлення факту проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

В судових засіданнях позивач та її представник заявлений позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Додатково позивач зазначила, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та є співзасновником ТОВ «3К» (м. Володимир-Волинський). У 2006 році між трьома співзасновниками даного підприємства: ОСОБА_4, його братом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було досягнуто домовленості про те, що для гарантії стабільності ведення підприємницької діяльності та уникнення можливих зазіхань на власність підприємства з боку третіх осіб (зокрема дружин, в разі розлучення співзасновників) їм усім необхідно розірвати укладені шлюби. Таким чином, відповідач та позивач, а також інші співзасновники ТОВ «3К», у травні 2006 року розірвали укладені раніше шлюби, однак продовжили і надалі проживати із своїми дружинами однією сім'єю. Таким чином, за поясненнями позивача, розірвання її шлюбу з відповідачем було фіктивним, оскільки не мало на меті руйнування сімейних відносин, які фактично тривали до жовтня 2015 року.

Відповідач, приймаючи участь у судових засіданнях ще за пред'явленим первинним позовом, вимоги позивача заперечив повністю. Ствердив, що після розірвання шлюбу, відносини із позивачем не були сімейними, а тому вона не має жодного відношення до спірного будинку.

Представник відповідача, приймаючи участь у подальших судових засіданнях, позов з приводу заявлених вимог про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу заперечив, ствердивши, що відносини позивача та відповідача в період з 2006 року (після розірвання шлюбу) до жовтня 2015 року не були сімейними.

За клопотанням позивача опитані в судовому засіданні свідки.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що є подругою позивача та дуже добре та вже давно знає її сім'ю. Вказала, що сторони проживали разом із 1996 року до жовтня 2015 року. У 2003 році у них в шлюбі народилося двоє дітей. За період спільного проживання однією сім'єю побудували житловий будинок, куди переїхали проживати у 2014 році. Позивач займалась дизайном та оформленням кімнат у будинку, поралась по господарству, а відповідач заробляв для цього кошти.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що сім'ю ОСОБА_8 знає приблизно із 2000 року. До кінця 2015 року вони дружили сім'ями, часто відвідували один одного, проводили разом святкування днів народжень дітей, разом їздили на відпочинок, проводили паралельно будівництво житлових будинків. Вказала, що із моменту знайомства до 2015 року позивач та відповідач безсумнівно проживали однією сім'єю, вели спільний побут, мають спільних дітей, спільно будували для сім'ї будинок.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що працює прибиральницею в будинку відповідача із початку 2015 року та була свідком проживання в даному будинку спільно однією сім'єю позивача, відповідача та їх дітей до жовтня 2015 року. У зв'язку із погіршенням відносин між ними у жовтні 2015 року ОСОБА_2 переїхала із дітьми проживати в будинок до батьків відповідача. Протягом наступних двох-трьох місяців вона виносила із будинку та передавала позивачу її особисті речі. За час спільного проживання позивач варила їсти для сім'ї, прибирала в будинку.

Заслухавши пояснення сторін, опитавши заявлених сторонами свідків, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України , сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

На підставі ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За встановленими обставинами справи, які не заперечуються сторонами 12 червня 2003 року у них народилося двоє дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серій НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 травня 2006 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрований 24 липня 1997 року було розірвано.

Позивач та відповідач в період з 10 травня 2006 року по 01 жовтня 2015 року інших шлюбів не реєстрували.

15 травня 2006 року ОСОБА_4 було замовлено проект на будівництво індивідуального житлового будинку та блоку господарських споруд по АДРЕСА_1.

Поданими позивачем ОСОБА_2 копіями договору № 00615 на продаж і монтаж натяжної стелі від 18 лютого 2010 року, договору на продаж і монтаж натяжної стелі від 09 червня 2010 року, замовленням придбання дверей № 11-33 від 09 листопада 2010 року, замовленням-угодою на придбання кухні від 04 січня 2011 року, договору № 0014.2011 на продаж і монтаж натяжної стелі від 14 березня 2011 року, рахунком-фактурою на придбання клеїв, фарб та папірусу № 02-139 від 14 березня 2011 року стверджується, що вона здійснювала придбання майна у вказаний будинок, а отже брала участь у веденні спільного господарства сім'ї, купувала майно для спільного використання сім'єю.

Поданими позивачем в судовому засіданні фотокартками підтверджуються факти спільного проживання однією сім'єю з відповідачем та їх дітьми у вказаному вище будинку у 2014 році, а також спільного проведення святкувань та поїздок для відпочинку разом із друзями.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак в ході розгляду даної справи суд прийшов до висновку, що сторона позивача під час розгляду даної справи по суті довела факт їх спільного проживання однією сім'єю протягом 10 травня 2006 року по 01 жовтня 2015 року, в той час як відповідачем до суду не було подано жодного доказу в силу своїх заперечень.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у зв'язку із задоволенням позову покладаються на відповідача, у зв'язку з чим з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судовий збір в сумі 320 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень (сплачено за прибутковим касовим ордером № 10 від 08.02.2017 року, розрахунком витрат на правову допомогу від 08.02.2017 року).

Керуючись, ст.ст. 12-13, 81, 89, 263-268 ЦПК України, ст. ст. 3, 36, 74 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки села Острівок Володимир-Волинського району Волинської області, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_3, до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_2, уродженця села Охнівка Володимир-Волинського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_4, з 10 травня 2006 року по 01 жовтня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 320 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 червня 2018 року.

Головуючий: /-/ підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер