ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Чернівці

справа № 727/6217/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скрипка С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про стягнення коштів, головуючий у І-й інстанції Семенко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 травня 2017 року між ним та Чернівецьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - Центр) укладено контракт № 25, предметом якого було зобов'язання адвоката за дорученням Центру надавати безоплатну вторинну правову допомогу, а Центр зобов'язався здійснювати оплату його послуг та відшкодовувати витрати, пов'язані з наданням безоплатної вторинної правової допомоги. Контракт був укладений строком на 1 рік та діяв з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року, а в частині оплати послуг та відшкодування витрат - до завершення виконання доручень, виданих на підставі цього контракту, здачі звітів, проведення повного розрахунку.

Зазначав, що ним було подано відповідачу розрахунки розміру винагороди адвоката за надання безоплатної вторинної правової допомоги за наступними виданими дорученнями: доручення Центру від 21 вересня 2017 року № 357, видане ОСОБА_2 - акт подано 26 січня 2018 року; доручення Центру від 11 травня 2017 року № 161, видане ОСОБА_3 - акт подано 30 січня 2018 року; доручення Центру від 07 вересня 2017 року № 334, видане ОСОБА_4 - акт подано 30 січня 2018 року; доручення Центру від 14 серпня 2017 року № 306, видане ОСОБА_5 - акт подано 26 лютого 2018 року; доручення Центру від 04 жовтня

_____________________________________________________________________

Провадження 22-ц/822/107/18 Категорія 24

2017 року № 373, видане ОСОБА_6 - акт подано 30 січня 2018 року.

Вказував на те, що відповідач повернув акти, як такі, що не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 465 від 17 вересня 2014 року, зі змінами від 20 грудня 2017 року, згідно з якими винагорода не виплачується за адвокатські запити, заяви про видачу рішень, заяви про ознайомлення з матеріалами справи, позову у новій редакції, заяви про усунення недоліків.

Відповідачем безпідставно відмовлено йому у виплаті винагороди, оскільки адвокатські запити та заяви ним були подані до 20 грудня 2017 року, а відтак застосуванню підлягає постанова КМУ № 465 в редакції, яка діяла на момент подання адвокатських запитів та заяв, а тому просив стягнути з Центру на його користь 45 739 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційні скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права та неправильною оцінкою доказів.

Зазначає, що ним було подано відповідачу розрахунки розміру адвокатських послуг за надання безоплатної вторинної правової допомоги, однак дані розрахунки тривалий час не розглядалися та поверталися йому без виконання у зв'язку, начебто, з невідповідністю вимогам постанови КМУ від 17 вересня 2014 року №465 «Питання оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу» (із змінами від 20 грудня 2017 року). В подальшому йому було роз'яснено, що починаючи з 22 грудня 2017 року не виплачується винагорода за адвокатські запити, заяви про видачу рішення, заяви про ознайомлення з матеріалами справи, позовні заяви в новій редакції, заяви про усунення недоліків. Відповідач безпідставно повертав йому подані розрахунки, оскільки відповідні адвокатські запити та заяви були подані до 20 грудня 2017 року, тобто до внесення змін у постанову. Крім того, прийняті 20 грудня 2017 року нововведення не можуть стосуватися виплати винагороди за послуги, надані до цього часу, адже фактично ці зміни стосуються лише тих адвокатських дій, що мали місце після набрання змінами законної сили.

На апеляційну скаргу Чернівецький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 20 червня 2018 року №511 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 465» установлено, що оплата послуг адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, здійснюється на підставі доручень, виданих Центром, та актів надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, і Порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 465, в редакції, що діяла на день подання адвокатом акта надання безоплатної вторинної правової допомоги до відповідного Центру.

Посилається на те, що ОСОБА_1. розрахунки винагороди подані 12 березня 2018 року, а тому подані документи було правомірно повернути для приведення у відповідність та повторної подачі. Після усунутих недоліків винагороду було виплачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем забезпечено здійснення всіх необхідних заходів щодо оплати послуг адвоката ОСОБА_1 з дотриманням нормативно-правових актів, які регулюють відносини в частині виконання фінансових зобов'язань розпорядників бюджетних коштів, а відтак у відповідача перед позивачем відсутня будь-яка заборгованість за надання безоплатної вторинної правової допомоги громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 03 травня 2017 року між адвокатом ОСОБА_1 та Чернівецьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було укладено контракт № 25, предметом якого було зобов'язання адвоката за дорученням Центру надавати безоплатну вторинну правову допомогу, а Центр зобов'язався здійснювати оплату його послуг та відшкодовувати витрати, пов'язані з наданням безоплатної вторинної правової допомоги. Контракт був укладений строком на 1 рік та діяв з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року, а в частині оплати послуг та відшкодування витрат - до завершення виконання доручень, виданих на підставі цього контракту, здачі звітів, проведення повного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_1 за дорученнями центру № 161 від 11 травня 2017 року; № 306 від 14 серпня 2017 року; № 334 від 07 вересня 2017 року; № 357 від 21 вересня 2017 року; № 373 від 04 жовтня 2017 року надавав безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Питання оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу викладені у постанові КМУ від 17 вересня 2014 року № 465, якою затверджено Порядок оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу (далі - Порядок) та Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до пункту 4 Порядку виплата адвокатам винагороди за надану ними правову допомогу і відшкодування витрат, пов'язаних з наданням такої допомоги, здійснюються один раз на місяць не пізніше останнього робочого дня цього місяця на підставі доручення та акта надання безоплатної вторинної правової допомоги з відповідними додатками, складеного за формою, затвердженою Мін'юстом. Адвокат подає складений ним акт до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у строки, визначені у контракті (договорі).

Наказом Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2014 року № 1702/5 «Про затвердження форми акта надання безоплатної вторинної правової допомоги та додатків до нього», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2014 року за № 1281/26058, затверджена форма акта надання безоплатної вторинної правової допомоги та додатків до нього. Форма акта надання безоплатної вторинної правової допомоги передбачає, зокрема, надання розрахунків розміру винагороди адвоката за відповідний вид захисту, який надає адвокат за дорученням, виданим Чернівецьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Постановою КМУ від 20 грудня 2017 р. № 1049 було внесено зміни до постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 465, зокрема у «Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу» доповнено пунктом 1-2 такого змісту: «Для цілей цієї Методики документами процесуального характеру вважаються виключно документи, передбачені відповідними процесуальними кодексами. "

Згідно з пунктом 1 параграфу 31 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950, акти Кабінету Міністрів набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено в таких актах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адвокатський запит не передбачений жодним процесуальним кодексом України як процесуальний документ, на момент подання адвокатом ОСОБА_1 до Центру розрахунків винагороди адвокату за надання безоплатної вторинної правової допомоги громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_8., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 діяла Методика зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 20 грудня 2017 р. № 1049, тому відповідачем було правомірно повернуто адвокату ОСОБА_1 подані ним розрахунки для приведення у відповідність із діючою Методикою та для повторної подачі.

Отже, Чернівецький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не відмовляв у виплаті коштів, а повернув акт для виправлення ним помилок у визначенні розміру винагороди, після усунення зазначених недоліків акт буде оплачено у встановленому чинним законодавством України порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що внесені до Постанови КМУ від 17 вересня 2014 року № 465 зміни не повинні застосовуватись до правовідносин, що виникли до 20 грудня 2018 року, а саме стосуватися роботи та послуг, наданих до цього часу, є безпідставними, виходячи з наступного.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи, що предметом розгляду даної справи є розмір винагороди адвокатові за надані послуги, які позивач просив виплатити після внесених змін у Методику, відповідно до якої розраховується така винагорода на момент звернення. Крім того, постанова КМУ від 17 вересня 2014 року № 465 не містить вказівку на зворотну дію в часі, а отже не суперечать змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення. Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк