Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 712/2106/15-ц

провадження № 6-3773св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року у складі у складі колегії суддів: Трюхана Г. М., Міщенка С. В., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 26 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір №CSF0AN79350021, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 9748,29 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 24 жовтня 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року у відповідача виникла заборгованістьу розмірі 2175,77 доларів США, яка складається з: 1476,63 доларів США - за кредитом, 103,36 доларів США - за процентами, 95,55 доларів США - з комісії за користування кредитом, 381,51 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 15,86 доларів США - штрафу (фіксована частина) та 102,85 доларів США- штрафу (процентна складова).

07 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнило позовні вимоги та просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №CSF0AN79350021 від 26 жовтня 2007 року у розмірі 2159,91 доларів США та 250 грн звернути стягнення на предмет застави -автомобіль марки «Daewoo», модель «Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_1, належний відповідачу на праві власності, шляхом продажу банком з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України (далі - ДАІ МВС України) за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та вилучення автомобіля від заставодавця разом з реєстраційним посвідченням та комплектом ключів. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSF0AN79350021 від 26 жовтня 2007 року у розмірі 2159,91 доларів США та 250 грн, з яких: 1476,63 доларів США -заборгованість за кредитом, 103,36 доларів США -заборгованість за процентами за користування кредитом, 95,55 доларів США -заборгованість з комісії, 381,51 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором, 102,85 доларів США -штрафу (процентна складова), 250 грн -штрафу (фіксована частина), звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Daewoo», модель Matiz», 2006 року випуску, легковий комбі-В, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію траспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката для його подальшої реалізації, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повновжень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ. Передати предмет застави -легковий автомобіль «Daewoo», модель «Matiz», 2006 року випуску, легковий комбі-В, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, правовстановлюючий документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на період до його реалізації з метою збереження предмета застави. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з вини відповідача, яка належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, виникла заборгованість у рахунок погашення якої позивач відповідно до умов кредитного договору та вимог статей 572, 589, 590 ЦК України та статті 20 Закону України «Про заставу» має право звернути стягнення на предмет застави.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вилучення та передачі в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмета застави, комплект ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до статті 16 ЦК України не є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року скасовано. У позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено співмірності визначеного банком розміру заборгованості за кредитом з вартістю заставленого майна, оскільки з отриманих відповідачем у борг кредитних коштів 9748, 29 доларів США, останнім сплачено кредит у розмірі 7572, 72 доларів США. Крім того, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не була проведена оцінка предмета застави у зв'язку з чим не доведена реальна вартість автомобіля Deawoo, модель Matiz.

Апеляційнийсуд також зазначив у своєму рішенні, що посилання позивача на вартість автомобіля, яка визначена у пункті 34.5 договору застави у розмірі 45379 грн, не може бути взята до уваги як належний доказ, оскільки з моменту укладення договору із знеціненням національної валюти, вказана ціна застави не є актуальною на цей час.

У лютому 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року.

22 березня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».

01 червня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

25 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції в силі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу обгрунтовано тим, що судом встановлено, що відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 2175, 77 доларів США, що відповідачем не заперечувалося. Відмовивши в позові з тих підстав, що не доведено співмірності визначеного банком розміру заборгованості за кредитом з вартістю заставленого майна, банком не проведено оцінку предмета застави, отже, не доведено реальну вартість автомобіля, апеляційний суд не зазначив відповідні норми матеріального права на підставі якої суд має право відмовити в позові із зазначених підстав.

У пункті 34.5 договору зазначена вартість нового автомобіля -45379 грн, з 2007 року по 2016 рік вона не могла збільшитися. Під час розгляду справи спору між сторонами щодо вартості майна не виникало, а тому суд мав виходити з вартості майна, визначеної у пункті 34.5 договору.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує, заперечень на касаційну скаргу не подала, а тому Верховний Суд розглядає касаційну скаргу в межах її доводів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 9748, 29 доларів США зі сплатою 12,96 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 24 жовтня 2014 року

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником того ж дня укладено договір застави транспортного засобу,згідно з яким відповідач надав у заставу банку автомобіль марки «Daewoo», модель «Matiz», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить їй на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2159,91 доларів США, з яких: 1476,63 доларів США- заборгованість за кредитом, 103,36 доларів США - заборгованість за процентами, 95,55 доларів США - заборгованість за комісією, 381,51 доларів США - пеня, 250 грн - штрафу (фіксована частина) та 102,85 доларів США - штрафу (процентна складова).

Згідно з пунктом 2.3.7 кредитного договору від 26 жовтня 2007 року банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої пунктом 7.1 вказаного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно (передача предмета застави у володіння/заклад заставодержателя, вилучення, реалізація предмета заставни) при настанні умов, передбачених пунктом 2.3.3 цього договору.

За приписами статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язуєтьсям повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 589 ЦК України, статті 19 Закону України &q?ті;Про заставу&q?аї; в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 20 Закону України &q?тт;Про заставу&q?аї; передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до частин першої і другої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 24 Закону України &quy:;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень&q?а ; звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» обрав спосіб захисту порушених прав згідно із законом та умовами договору застави рухомого майна, а саме обрав спосіб звернення стягнення на предмет застави за рішення суду.

Згідно з пунктом 5.7.1. договору застави рухомого майна заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

За змістом пункту 23 договору застави рухомого майна звернення стягнення на пердмерт застави здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Договором застави рухомого майна визначено, що звернення стягнення на предмет застави будь-яким із способів здійснюється за вибором заставодержателя.

За змістом частини шостої статті 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором (частина сьома статті 20 Закону України «Про заставу»).

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в позові, у порушення статей 213-215 ЦПК України у редакції від 18 березня 2004 року №1618-ІV(далі - ЦПК України 2004 року) у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, не звернув уваги на встановлені судом першої інстанції обставини справи, а також на вищевказані положення закону та умови укладених між сторонами договорів, зокрема договору застави рухомого майна, яким передбачено в разі порушення боржником кредитних зобов'язань право банку на звернення стягнення на предмет заставленого майна та безпідставно відмовив у позові, обмежившись лише посиланням на неспівмірність визначеного банком розміру заборгованості за кредитом з вартістю заставленого майна з посиланням на пункт 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування спорів, що виникають з кредитних правовідносин», який стосується звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас апеляційний суд не мотивував можливість застосування відповідних роз'яснень щодо звернення стягнення на предмем застави.

Суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності та не врахував, що заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена.

Згідно зі статтею 25 Закону України &q?те;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень&q?а ; у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувану з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувана; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Установивши, що ОСОБА_2 належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави.

Чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень права заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави, наданого відповідачем, у разі невиконання зобов'язань за договором.

Відповідно до договору застави від рухомого майна від 26 жовтня 2007 року та договору купівлі-продажу №СФ-0014324 від 18 жовтня 2007 року, на момент їх укладення вартість транспортного засобу складала 45379 грн (пункт 34.5 договору застави).

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2, заборгованість за кредитним договором складає 2159, 91 доларів США.

У касаційній скарзі представник банку посилається на те, що станом на січень 2016 року - на час розгляду справи апеляційним судом, борг відповідача перед позивачем становив 52610,12 грн.

Верховний Суд виходить з того, що відповідно до такої засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття З ЦК України) співмірність необхідно оцінювати з урахуванням конкретних обставин справи: розміру боргу та характеристики предмета застави.

З урахуванням розміру заборгованості та вартості предмета застави звернення стягнення на предмет застави судом першої інстанції є обгрунтованим.

Водночас з урахуванням положень договору кредиту, суд касаційної інстанції дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у такій частині.

Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у пункті 7.4. договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на дату сплати.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги банку щодо стягнення пені в іноземній валюті, не урахував зазначених вимог договору кредиту, а тому в цій частині судове рішення не відповідає вимогам законності.

Згідно договору застави рухомого майна звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодавця здійснюється одним із способів, зокрема, шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі, з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця.

За таких обставин Верховний Суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань, як складової заборгованості, визначивши її в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на дату постановлення судового рішення судом касаційної інстанції.

З урахуванням розміру заборгованості за пенею - 381,51 доларів США, що еквівалентно курсу долара до національної валюти України гривні - на час ухвалення судового рішення (1 долар США = 26,140 грн) необхідно стягнути пеню в розмірі 9972, 67 грн.

Вирішуючи спір про звернення стягнення на предмет застави, суд першої інстанції також у порушення вимог статті 25 Закону України &q?тт;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень&quта; у резолютивній частині судового рішення не зазначив усіх складових кредитної заборгованості, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави. Крім того, суд не зазначив початкову ціну предмета застави в грошовому виразі для його подальшої реалізації.

Відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявити клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета застави, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішеня суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, а тому ухвалу апеляційного суду необхідно змінити.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає за необхідне змінити другий абзац резолютивної частини рішення суду першої інстанції, виклавши її в такій редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSF0АN79350021 від 26 жовтня 2007 року, яка станом на 31 грудня 2014 року становить у розмірі 2 159, 91 доларів США та 250 грн, з яких: 1 476, 63 доларів США - заборгованість за кредитом, 103, 36 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 95, 55 доларів США - заборгованість за комісією, 10035, 39 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором, 102, 85 доларів США - штрафу (процентна складова), 250 грн - штрафу (фіксована частина), звернуто стягнення на предмет застави, а саме: траспортний засіб марки «Daewoo», модель «Matiz», 2006 року випуску, легковий комбі-В, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію траспортного засобу замість втарченого, зі зняттям вказаного транспортного засобу з обліку у відповідних органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката для його подальшої реалізації, та зняття зазначеного автомобіля з обліку у органах ДАІ України, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, яка проведена суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також надання Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» всіх повновжень, необхідних для здійснення продажу».

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та умовам договорів.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 703 грн 80 коп.

Керуючись статтями 400,409,410,412,416,418,419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21 січня 2016 року скасувати.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року змінити, викласти абзац другий резолютивної частини в такій редакції:

«У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSF0АN79350021 від 26 жовтня 2007 року, яка станом на 31 грудня 2014 року становить у розмірі 2 159, 91 доларів США та 250 грн, з яких: 1 476, 63 доларів США - заборгованість за кредитом, 103, 36 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 95, 55 доларів США - заборгованість за комісією, 10035, 39 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором, 102, 85 доларів США - штрафу (процентна складова), 250 грн - штрафу (фіксована частина), звернуто стягнення на предмет застави, а саме: траспортний засіб марки «Daewoo», модель «Matiz», 2006 року випуску, легковий комбі-В, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію траспортного засобу замість втарченого, зі зняттям вказаного транспортного засобу з обліку у відповідних органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката для його подальшої реалізації, та зняття зазначеного автомобіля з обліку у органах ДАІ України, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, яка проведена суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також надання Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» всіх повновжень, необхідних для здійснення продажу».

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 703 грн 80 коп.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик