Справа № 468/1498/18-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.11.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря - Рижньової О.В., позивача ОСОБА_1, судового розпорядника Лаби М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу № 468/1498/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному житлі зареєстрований, але ніколи не проживав відповідач. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, місце знаходження якої позивачу невідоме, але з реєстрації за вказаною адресою не знята.

Посилаючись на те, що відповідач з 2006 року без поважних причин не проживає в будинку, що йому належить, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з'явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили, що відповідач з 2006 року не проживає в будинку позивача та не є його родичем чи членом сім'ї, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993 року; витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 22.10.2018 року; копію акту депутата від 22.10.2018 року про встановлення факту непроживання відповідача в будинку позивача; копію довідки Доброкриничанської сільської ради від 08.10.2018 року №771-1/04.13), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу та іншим особам, серед яких відповідач відсутній, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993 року належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у вказаному будинку, але з 2006 року у вказаному житлі не проживає. При цьому, з реєстрації за даною адресою відповідач не знялася.

Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю.

Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата).

Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_1 та з моменту його реєстрації у вказаному житлі він набув право користування ним. Але з 2006 року відповідач не реалізовує своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживає за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідач не укладав, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном.

У зв'язку з наведеним відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 311 ч.1, 391 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2).

Повне судове рішення складене 28.11.2018 року.

Суддя: