Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/11587/15-ц

провадження № 61-13858св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Побірченко Т. І., Барановської Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») депозитний вклад за договором від 21 березня 2012 року у розмірі 17 500,00 євро, відсотки за його користування - 2 481,16 євро, 3 % річних від заборгованої суми відповідно до статті 625 ЦК України - 1 489,00 євро, всього 21 470,00 євро, що еквівалентно 62 542,14 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що передала банку 17 500,00 євро для розміщення на депозит під 5,7 % з терміном дії до 22 листопада 2013 року.

Після закінчення дії договору між нею та банком укладено новий депозитний договір «Оберіг» від 22 листопада 2013 року № 222D-446849 на суму 17 500,00 євро терміном на один рік під 5,7 % річних.

02 червня 2014 року вона звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення суми депозитного вкладу і процентів за ним, проте станом на дату подання позову грошові кошти їй не повернуті.

Вважає, що такі дії є порушенням її прав, вимог закону, зокрема статей 526, 1058, 1060 ЦК України, та умов депозитного договору, що є підставою для судового захисту шляхом стягнення з банківської установи належних їй до виплати сум.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року у складі судді Піхур О. В. у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «КБ «Хрещатик» у встановленому законом порядку віднесено до категорії неплатоспроможних і запроваджено тимчасову адміністрацію й на час вирішення спору розпочата процедура ліквідації банку, а відтак повернення даного вкладу має відбуватися виключно в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який не передбачає примусового стягнення коштів за вкладом.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_3 17 500 євро - суму депозитного вкладу, 2 481,16 євро - невиплачені відсотки за депозитним вкладом, 1 489 євро - 3 % річних у зв'язку з затримкою виконання грошового зобов'язання, всього 21 470,16 євро, що за курсом валют становить 62 542,14 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив із того, що застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, відповідно до норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу.

У серпні 2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи вимоги позивача, всупереч передбаченої спеціальним законом процедури, зобов'язав стягнути грошові кошти з банку, який перебуває в стані ліквідації.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 761/11587/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 21 березня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» депозитний договір № 254/2012-222, відповідно до умов якого позивач передала банку 17 500,00 євро для розміщення на депозит під 5,7 % з терміном дії до 22 листопада 2013 року.

Після закінчення його дії між сторонами укладено новий депозитний договір «Оберіг» від 22 листопада 2013 року № 222D-446849 на суму 17 500,00 євро терміном на один рік під 5,7 % річних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Виходячи з положень пунктів 6, 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 зазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

За змістом наведених норм після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку.

Спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду.

Встановивши, що починаючи із 05 квітня 2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який встановлює процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації, суд першої інстанції правильно виходив із того, що введення тимчасової адміністрації у вказаному банку та запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 та від 07 грудня 2016 року у справі № 6-362цс16.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 липня 2016 року скасувати.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат