Справа № 457/246/18
провадження №2/457/165/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 вересня 2018 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із спільної сумісної власності. Позов мотивований тим, що сторони були одружені з 1977 року. У зв'язку з тим, що в останні роки сімейне життя з відповідачем погіршилося, у них виникли протилежні погляди на шлюб. На підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 жовтня 2011 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі з метою ведення сімейного бізнесу та отримання прибутку вони придбали нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 липня 2009 року. Договір був підписаний від імені їхньої сім'ї відповідачем, на якого оформлено було майно. У цьому нежитловому приміщенні у даний час знаходиться ресторан-бар «Злагода». Питання про порядок поділу спільного майна подружжя, яке було набуте ними за час спільного подружнього життя, не вирішувалося під час розгляду справи про розірвання шлюбу. На даний час сторони не можуть домовитися про поділ цього майна, між ними постійно виникають конфлікти з приводу порядку користування цим майном. Просить поділити майно ресторану-бару «Злагода», що розташований за адресою: м. Трускавець, вул. Суховоля, 33а, яке є спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частину нежитлової одноповерхової будівлі ресторану-бару «Злагода» загальною площею 197,3 м.кв.

Позивач звернувся до суду з заявою, у в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки.

За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі 04 листопада 1977 року по 10 жовтня 2011 року. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кенц-Березюк І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 777, ОСОБА_2 придбала нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 196,6 м.кв. Вказане приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_2 що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки від 06 березня 2018 року № 331, виданої КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», загальна площа нежитлового приміщення становить 197,3 м.кв.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

У позовній заяві позивач зазначає, що нежитлове приміщення було придбане сторонами з метою ведення спільного бізнесу. Суд вважає, що нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Суховоля, 33а, м. Трускавець, належить є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, надавши оцінку заявленим позовним вимогам, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Поділити майно ресторану «Злагода», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., яке є спільним майном подружжя та визнати з ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину нежитлової будівлі ресторану-бару «Злагода» загальною площею 197,3 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4073,73 грн.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Трускавецький міський суд Львівської області до Апеляційного суду Львівської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: В. І. Марчук