ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про витребування безпідставно набутого майна з компенсаційними виплатами та нарахованими відсотками шляхом стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про витребування безпідставно набутого майна з компенсаційними виплатами та нарахованими відсотками шляхом стягнення грошових коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування безпідставно набутого майна з компенсаційними виплатами та нарахованими відсотками шляхом стягнення грошових коштів - задоволено.

Витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» безпідставно набуте майно - грошові кошти в сумі 9049грн.46коп., які належали спадкодавцю ОСОБА_2 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.) та знаходилися на рахунку НОМЕР_1 за депозитним договором №SAMDN158 від 20.11.2007р. станом на 24.11.2015р., шляхом стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 9049 грн. 46 коп. (дев'ять тисяч сорок дев'ять грн. 46 коп.)

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в 551грн.20коп., а також витрати за надання правової допомоги в розмірі 7700грн., а разом 8251грн.20коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 153грн. 60коп.

В апеляційній скарзі Акціонерне товаристве Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року у справі № 201/14976/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про витребування безпідставно набутого майна скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року від інших учасників справи не надходило.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Вказана цивільна справа передана до Дніпровського апеляційного суду та 19.10.2018 року було проведено автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження судді Дніпровського апеляційного суду Лаченковій О.В., у складі колегії суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2010р. виданого державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за №65, спадкоємцем спадкового майна гр. ОСОБА_2, 1967 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. був його батько гр. ОСОБА_3 за заповідальним розпорядження зробленим в Дніпрорудненському відділені "Запорізького регіонального управління ЗАТ КБ "ПриватБанк", але у зв'язку з його смертю 17.04.2009р., спадщина переходить до спадкоємця за законом - дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з депозитних грошових вкладів, що зберігаються в Дніпрорудненському відділені "Запорізького регіонального управління " ЗАТ КБ "ПриватБанк" і належить спадкодавцю на підставі депозитного договору №SAMDN158 та усіх інших компенсаційних виплат та відсотків по цьому договору, які належить спадкодавцю на праві власності, що підтверджується довідкою банка від 18.11.2009р. за №366, вартість майна - 4000 грн. (а.с. 5).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.11.2015р. по справі №311/1668/15-ц (залишеним без змін ухвалою ВССУ від 04.07.2016р.) було відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с. 32-33).

Предметом розгляду у справі №311/1668/15-ц були вимоги банка до спадкоємців ОСОБА_4, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 29.07.2005р. в розмірі 10 479 грн 72 коп., з якої: 9 978 грн 79 коп. - заборгованість за кредитом, 500 грн 93 коп. - заборгованість за процентами, саме такий розмір заборгованості на дату смерті позичальника обліковувався за кредитним договором.

Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що кредитором пропущено передбачений ч.2 ст.1281 ЦК України строк для звернення до суду з позовом до спадкоємців, оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що 03.11.2009р. банк було повідомлено про смерть позичальника, проте кредитор пред'явив вимоги до спадкоємця лише 24.02.2014р., а до суду з даним позовом звернувся 30.04.2014р.

Таким чином, на підставі судового рішення по справі № 311/1668/15-ц від 19.11.2015р., яке набрало чинності, встановлено, що кредитором ПАТ КБ "ПриватБанк" недотриманий передбачених ст. 1281 ЦК України строк пред'явлення вимог до спадкоємців, що позбавляє кредитора права вимоги, а отже згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, відповідні обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2016р. ОСОБА_1 звернулася до банку з вимогою виплати їй як спадкоємиці після померлого ОСОБА_2, грошових коштів, які обліковувалися на рахунку за договором №SAMDN158 з урахуванням вищезазначеного рішення суду.

Згідно відповіді ПАТ КБ "ПриватБанк" від 17.10.2016р. позивачці було повідомлено, що рішення суду не припиняє зобов'язання за кредитним договором, а отже, оскільки до складу спадщини входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок смерті, банк не має правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми ст.1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання кредитором визначених законом строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015р. в справі № 6-33цс15, де зазначено: «Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст.1281 ЦК України строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців».

Згідно до ч.ч.1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Згідно ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

21.02.2018р. судом першої інстанції було винесено ухвалу про витребування доказів, а саме витребувано у ПАТ КБ "ПриватБанк": Інформацію рух грошових коштів на рахунку НОМЕР_1, відкритому ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору банківського вкладу № SАMDN9158 від 20.11.2007р.; Інформацію, коли, на чиє ім,я, на який рахунок, на підставі чого та у якому розмірі були перераховані грошові кошти, які знаходилися на рахунку НОМЕР_1, відкритому ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору банківського вкладу № SАMDN9158 від 20.11.2007р. (а.с.113).

На виконання вищезазначеної ухвали, відповідачем надано банківську виписку по рахунку НОМЕР_1 за депозитним договором №SAMDN158, згідно якої 24.11.2015р. банком проведено операцію "Погашение просроченной задолженности ХД 4603740" в сумі 9049,46 грн.(а.с. 120).

У відзиві на позов від 05.06.2018р. відповідачем зазначено, що відповідно умов п.11 договору №SAMDN158, по закінченню строку договору, грошові кошти у загальній сумі 9049,46 грн., банком було перераховано на погашення заборгованості за кредитом. (а.с. 126- 131)

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, відповідач як кредитор, після набрання чинності рішення суду про відмову в стягненні боргу зі спадкоємця, задовольнив свої грошові вимоги за договором б/н 29.07.2005р., за рахунок спадкового майна, власником якого є позивачка.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» безпідставно набуте майно - грошові кошти в сумі 9049грн.46коп., які належали спадкодавцю ОСОБА_2 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.) та знаходилися на рахунку НОМЕР_1 за депозитним договором №SAMDN158 від 20.11.2007р. станом на 24.11.2015р., шляхом стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 9049 грн. 46 коп. (дев'ять тисяч сорок дев'ять грн. 46 коп.), суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що станом на 24.11.2015р. у відповідача були відсутні правові підстави для задоволення своїх кредиторських вимог за договором б/н від 29.07.2005р., укладеного зі ОСОБА_2 за рахунок набуття грошових коштів розміщених на рахунку НОМЕР_1 за депозитним договором №SAMDN158 право власності на які перейшло в порядку спадкування за законом до ОСОБА_1, оскільки відповідно до ст.1281 ЦК України, відповідач втратив право вимоги до спадкоємиці за кредитним договором б/н від 29.07.2005р.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат, понесених з надання правничої допомоги.

Відповідно до п.3 та п.4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи що ОСОБА_1, надала до суду договір про надання правової допомоги №27 від 30.09.2016р. укладений між адвокатом Железняком М.В. та ОСОБА_1 на представництво та надання правової допомоги (а.с. 18), розрахунок вартості правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2018р. та квитанція від 15.07.2018р. про сплату позивачкою вартості послуг адвоката в сумі 7700 грн. (а.с. 153-155).

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат, понесених з надання правничої допомоги, суд першої інстанції також дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених з надання правничої допомоги, оскільки ці вимоги доведені належними доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова