УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2018 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області(далі - Шевченківського ВДВС) щодо арешту та реалізації майна,яке перебуває у заставі,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 р.ОСОБА_1звернувся до суду із вище зазначеною скаргою,доповненою в процесі розгляду,в якій просить визнати неправомірними та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС від 31.10.2017 р.про розшук автомобіля NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який перебуває у заставі у ОСОБА_1на підставі договору застави від 22.03.2010 р., постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС від 13.04.2018 р.про накладення арешту,включаючи акт опису та арешту автомобіля NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який перебуває у заставі у ОСОБА_1на підставі договору застави від 22.03.2010 р.,визнати неправомірними дії державного виконавця щодо примусового стягнення(реалізації) на заставлене майно-автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який перебуває у заставі у ОСОБА_1на підставі договору застави від 22.03.2010 р.,заборонити державному виконавцю вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення та реалізації автомобіля NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який перебуває у заставі у ОСОБА_1на підставі договору застави від 22.03.2010 р.,повернути вилучений автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,ключі та реєстраційні документи на транспортний засіб свідоцтво про реєстрацію ТЗ АРС 068196 ОСОБА_2як особі,у якої було вилучено майно.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1зазначає, що 30.09.2011 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист № 0827/2-654/2011 про стягнення солідарно з ОСОБА_2С.і ОСОБА_3на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.08.2007 р.,яка станом на 12.05.2011 р.становить загальну суму 112 833,81 доларів США,що еквівалентно 899 477,28 гр.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем встановлено,що за боржником ОСОБА_2зареєстровано транспортний засіб-автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який 31.10.2017 р.оголошено у розшук.

08.04.2018 р.зазначений автомобіль було вилучено у ОСОБА_2та поміщено на штрафмайданчик.

13.04.2018 р.державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2

Державним виконавцем станом на 20.04.2018 р.призначено субєкта оціночної діяльності для визначення вартості майна боржника ОСОБА_2- автомобіля NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,для подальшої реалізації.

Як вважає скаржник ОСОБА_1,вказаними вище діями державного виконавця порушені його права заставодержателя на автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,які виникли на підставі договору застави від 22.03.2010 р.,оскільки він не був повідомлений державним виконавцем про вчинення дій,які є предметом оскарження,та не давав згоди на реалізацію цього майна,визначені ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів,які не є заставодержателями,наразі відсутні.

17.04.2018 р.ОСОБА_1звернувся до Шевченківського ВДВС із заявою про припинення порушень його прав,на як отримав відповідь загального змісту,без обґрунтування правових підстав вчинений державним виконавцем дій.

З посиланням на норми ст.51,74 Закону України «Про виконавче провадження»,ОСОБА_1просить суд задовольнити скаргу та поновити його права.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав та пояснив,що він є заставодержателем на автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,його права виникли на підставі договору застави від 22.03.2010 р.,яким було забезпечено виконання боржником ОСОБА_2грошового зобовязання,строк якого ще не настав.Діями державного виконавця порушено його права,оскільки у разі невиконання ОСОБА_2зобовязань за договором позики від 22.03.2010 р.,ОСОБА_1не зможе звернути стягнення на заставлене майно.

Державний виконавець Коцинян М.О.під час розгляду скарги пояснив,що на теперішній час на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС перебуває виконавчий лист № 0827/2-654/2011, виданий 30.09.2011 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_2С.і ОСОБА_3на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованості у розмірі 899 477,28 гр.,при встановленні у боржника ОСОБА_2 зареєстрованого транспортний засіб-автомобіля NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,його було оголошено у розшук постановою від 31.10.2017 р.,а 08.04.2018 р.вилучено працівниками поліції у ОСОБА_2,з подальшим арештом,оцінкою та реалізацією. Право заставодержателя на зазначений автомобіль,яке скаржник ОСОБА_1вважає порушеним,було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна лише 13.04.2018 р.,після вчинення державним виконавцем тих дій,які ОСОБА_1вказав у скарзі.Просив відмовити у її задоволенні з тих підстав,що всі дії щодо автомобіля NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску були вчинені державним виконавцем в рамках чинного законодавства.

Заслухавши учасників справи,дослідивши матеріали скарги в межах заявлених вимог,суд дійшов висновку,що підстав для задоволення скарги немає,виходячи з такого.

Судом встановлено та перевірено доказами,що 30.09.2011 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист № 0827/2-654/2011 про стягнення солідарно з ОСОБА_2С.і ОСОБА_3на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.08.2007 р.,яка станом на 12.05.2011 р.становить загальну суму 112 833,81 доларів США,що еквівалентно 899 477,28 гр.

Зазначений виконавчий лист з 22.03.2016 р.перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС,де відкрито виконавче провадження № 50636494.

Постановою державного виконавця від 31.10.2017 р.було оголошено у розшук майно боржника ОСОБА_2-автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який 08.04.2018 р.вилучено у ОСОБА_2нарядом патрульної поліції та поміщено на штрафмайданчик.

Постановою від 13.04.2018 р.державним виконавцем описано та арештовано автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст.3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів,як,зокрема,виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника(ст.48,56 Закону).

Аналіз вищенаведених правових норм дає суду підстави стверджувати, що у разі наявності підстав, передбачених ст.3,5 Закону, державний виконавець,розпочинаючи дії з примусового виконання відповідного рішення,має право звертати стягнення на майно, зокрема, шляхом накладення арешту та опису на майно боржника.

Перевіряючи доводи скаржника ОСОБА_1щодо незаконності дій державного виконавця як таких,що порушують його права заставодержателя майна боржника ОСОБА_2,суд встановив таке.

Відносини застави регулюються Законом України Про заставу від 2 жовтня 1992 року N 2654-XII (надалі Закон N 2654-XII).

Застава - це спосіб забезпечення зобов'язання рухомим майно, в силу якого заставодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (стаття 1 названого Закону).

Згідно з частиною 5 ст. 18 Закону N 2654-XII якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше.Переважне право заставодержателів одного і того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави.Переважне право у задоволенні вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін.

22.03.2010 р.між ОСОБА_1та ОСОБА_2був укладений та нотаріально посвідчений договір позики,на підставі якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2С.у борг грошову суму 80 000 гр.із строком повернення до 22.03.2015 р.,в забезпечення виконання грошового зобовязання ОСОБА_2передав у заставу ОСОБА_1 автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АРС 068196,виданого Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області,оціночною вартістю 150 000 гр.

Зазначене обтяження було зареєстровано в державному реєстрі обтяжень рухомого майна 30.03.2010 р.,про що надано витяг № 26669794.

20.02.2015 р. між ОСОБА_1та ОСОБА_2був укладений та нотаріально посвідчений додатковий договір до договору позики від 22.03.2010 р.,на підставі якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2С.у борг грошову суму 80 000 гр.із строком повернення до 20.02.2020 р.без відсотків,у разі невиконання позичальником в строк до 20.02.2020 р.включно зобовязання,сторони домовились про те,що звернення стягнення та реалізація заставленого майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом,передбаченим Законом України «Про заставу».

Водночас,на запит державного виконавця приватний нотаріус Вовк І.І.07.11.2017 р.за № 2678/01-16 надала інформацію про те,що нею 22.03.2010 р.за № 2622 був посвідчений договір,укладений між ОСОБА_2та ОСОБА_1,предметом якого був транспортний засіб автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АРС 068196,виданого Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області,без згадування про посвідчення 20.02.2015 р. додаткового договору та продовження строку виконання боржником ОСОБА_2грошового зобовязання до 20.02.2020 р.,та, відповідно продовження строку застави автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску.

Як вбачається з Державного реєстру обтяжень рухомого майна,реєстрація додаткового договору від 20.02.2015 р.як підстави обтяження рухомого майна боржника ОСОБА_2була вчинена приватним нотаріусом Вовк І.І.13.04.2018 р.,тобто після оголошення транспортного засобу у розшук,його вилучення,арешту та опису.

Встановлені обставини переконують суд в тому,що на момент прийняття державним виконавцем тих дій,які оскаржує ОСОБА_1,нотаріального посвідчення додаткового договору від 20.02.2015 р.як підстави обтяження автомобіля NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску,що належав боржнику ОСОБА_2,та реєстрації цього обтяження не існувало,та скаржник ОСОБА_1протилежного суду не довів.

Також заслуговує на увагу той факт,що позов ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_2С.і ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.08.2007 р.,яка станом на 12.05.2011 р.становить загальну суму 112 833,81 доларів США,що еквівалентно 899 477,28 гр.,який був задоволений та в межах примусового виконання якого подана дана скарга,надійшов до суду 12.02.2010 р.,в процесі його розгляду 22.03.2010 р.ОСОБА_2був укладений договір з ОСОБА_1про заставу автомобіля,що вказує на його намір убезпечити зареєстроване рухоме майно від можливого вилучення та реалізації в рахунок погашення боргів перед банком.

Як передбачено ст.51 Закону «Про виконавче провадження»,для задоволення вимог стягувачів,які не є заставодержателями,стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі,якщо:

1)право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2)вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3)наявна письмова згода заставодержателя.

Враховуючи,що право застави у ОСОБА_1на автомобіль NISSAN TIIDA р.н.АР 7400ВС 2007 року випуску як власність боржника ОСОБА_2виникло 13.04.2018 р.після реєстрації відповідного обтяження на підставі нотаріально посвідченого додаткового договору від 20.02.2015 р.,державним виконавцем на законних підставах застосовувались дії для забезпечення реального виконання рішення суду та накладався арешт на майно боржника ОСОБА_2С.з подальшою його примусовою реалізацією.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним (рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п.74, ЄСПЛ 1999-V).

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаржник ОСОБА_1,який не являється стороною виконавчого провадження,оскаржив дії державного виконавця в порядку ст.74 «Про виконавче провадження»,проте обставини,які скаржник визначив у скарзі як порушення його прав,не знайшли своє підтвердження,а з матеріалів справи суд встановив,що дії державного виконавця були вчинені у відповідності до Закону та не призвели до порушення будь-яких прав скаржника.

Відповідно до ст.451 ч.3 ЦПК України,якщо оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону,в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено,суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного вище суд встановив підстави відмовити в задоволенні скарги, оскільки оскаржувані дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону,в межах повноважень державного виконавця, права чи свободи заявника не було порушено.

Керуючись ст.51,74 Закону України «Про виконавче провадження»,Закону України «Про заставу»,суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги -відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Ю.А.Галущенко