АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1786/18Головуючий по 1 інстанції - Мельник І.О.
Категорія: 59 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у судовому засіданні у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2018 року (ухвалене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси 13 серпня 2018 року під головуванням судді Мельник І.О., повний текст рішення складений 24 серпня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виконання цивільно-правового зобов'язання.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, Апеляційний суд Черкаської області, -

в с т а н о в и в :

07 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виконання цивільно-правового зобов'язання.

Позов обґрунтований тим, що влітку 2008 року ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3 про те, що йому необхідний автомобіль та у зв'язку з відсутністю достатніх коштів для його придбання звернувся до позивача з пропозицією надати йому автомобіль в рахунок частини належних йому приміщень в адміністративно-торговому центрі «Юсла».

Враховуючи дружні на той момент стосунки між сторонами, ОСОБА_3 погодився піти на зустріч ОСОБА_5 та надати йому автомобіль. З цією метою, позивача замовив та придбав для відповідача автомобіль ВМW X5 вартістю 45 000 дол. США (саме такий автомобіль ОСОБА_5 бажав придбати). У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 навіть уявити не міг можливість обману чи злого умислу з боку відповідача, передачу автомобіля він документально не оформив, тому авто було відразу зареєстровано на ОСОБА_5

Проте, зважаючи на вартість автомобіля та відсутність інших документів, ОСОБА_3 попросив відповідача написати йому розписку, у якій викладено факт передачі автомобіля та існуючі між ними домовленості щодо його оплати.

Отже, відповідно до розписки від 19.09.2008 року відповідач отримав від позивача легковий автомобіль ВМW X5 вартістю, якого на момент отримання складала, 45 000 дол. США та зобов'язувався розрахуватися за даний автомобіль «долею в офісно-торговому центрі «Юсла».

Вказує, що станом на 14.06.2017 року будівництво адміністративно-торгового центру «Юсла» було завершено та вказані приміщення введено в експлуатацію. Проте, відповідач не передав позивачу належну останньому на підставі розписки, частину приміщень. А також жодної іншої компенсації здійснено не було.

14.09.2017 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, та остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 171 035 (один мільйон сто сімдесят одна тисяча тридцять п'ять) грн. у якості компенсації завданих таким невиконанням збитків.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виконання цивільно-правового зобов'язання.

Рішення суду мотивоване тим, що боргові зобов'язання у відповідача ОСОБА_5 перед позивачем ОСОБА_3 відсутні.

Вимога про відшкодування збитків завданих порушенням зобов'язання не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль ВМW X5, який був зареєстрований 09.12.2009 року за ОСОБА_5 належав позивачеві. На момент написання розписки відповідачем про отримання вказаного автомобіля ВМW X5, транспортний засіб належав ОСОБА_6

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі в установленому порядку апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд взяв до уваги нічим не обгрунтованні твердження ОСОБА_5 про те, що відповідач жодної грошових коштів не отримував від позивача.

Вказує, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми матеріального права за аналогією, а саме статті 1046, 1047, 1049 ЦК України. Крім того, судом не надано правової оцінки біржового контракту та проігноровано факти, що відображені в останньому.

В зв'язку з вищевикладеним просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.08.2018 року, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

У відзиві, що надійшов від представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 зазначено, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, застосовуючи до даних правовідносин норми матеріального права. Відтак підстав для скасування судового рішення немає.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 19.09.2008 року ОСОБА_5 отримав від позивача легковий автомобіль BMW Х5, вартість якого на момент отримання складала 45 000 доларів США, та зобов'язався розрахуватись за згаданий автомобіль «долею в офісно-торговому центрі «ЮСЛА» (а.с. 5, 38).

14.06.2017 року ОСОБА_3 звернувся з вимогою про виконання цивільно-правового зобов'язання до ОСОБА_5 (а.с. 6), оскільки будівництво адміністративно - торгового центру «Юсла» було завершено та згадані приміщення введено в експлуатацію.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що розписка про отримання автомобіля не містить зобов'язання про повернення коштів, а також не підтверджує факту отримання грошових коштів, а тому у відповідача ОСОБА_5 відсутнє боргове зобов'язання перед позивачем ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено, відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Черкаській області МВС України №31/23/1-1001 від 18.05.2018 року вбачається, що згідно АІС «ДАІ-2000» Черкаської області автомобіль ВМW Х5, номерний знак НОМЕР_1 (попередній номерний знак НОМЕР_2), кузов НОМЕР_3, 2001 р.в., був зареєстрований 09.12.2009 за гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 В подальшому вищевказаний автомобіль 29.03.2001 був знятий з обліку для реалізації. (а.с. 96).

Відповідно до облікової картки приватного ТЗ попереднім власником був ОСОБА_6 (а.с. 97).

Доводи скаржника про те, що суд не дослідив докази, а саме Біржовий контракт купівлі-продаж транспортного засобу № 004440 є безпідставними, оскільки суд першої інстанції був позбавлений можливості оцінити вказаний доказ так як, копія, що додана до матеріалів справи, а також другий примірник, який оглянутий в судовому засіданні, не придатні для читання в зв'язку з практичним знищенням рукописного тексту, неможливо чітко прочитати ані сторін контракту, ані предмет контракту, ані підписантів контракту з боку «Продавець», «Покупець».

На цій підставі районний суд дійшов висновку, що вказаний документ не несе інформації стосовно правовідносин, які виникли між сторонами.

Такий висновок районного суду є обґрунтованим, оскільки в ході дослідження матеріалів справи дійсно було встановлено не читабельність Біржового контракту купівлі-продажу транспортного засобу № 004440 (а.с. 121), а тому такий доказ не може бути визнаний судом в порядку ст. 81 ЦПК України, як належний та допустимий доказ підтвердження правовідносин, які виникли між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в ході розгляду справи подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідача кошти у якості компенсації завданим невиконанням зобов'язань збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відсутні боргові зобов'язання у відповідача ОСОБА_5 перед позивачем ОСОБА_3

Щодо відшкодування збитків завданих порушенням зобов'язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що автомобіль ВМW Х5, номерний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований 09.12.2009 року за ОСОБА_5, належав ОСОБА_3

Разом з тим, на момент написання розписки ОСОБА_5 про отримання автомобіля ВМW Х5 д.н.з. НОМЕР_2, транспортний засіб належав іншій особі, а саме ОСОБА_6, а не позивачу по справі.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження колегії суддів і визнані такими, що не спростовують правильність висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виконання цивільно-правового зобов'язання залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2018 року.