Провадження №2/521/3485/18
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про виконання судового доручення закордонними дипломатичними установами України

10 жовтня 2018 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про виконання судового доручення закордонними дипломатичними установами України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У процесі розгляду цивільної справи від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій сторона просила суд здійснити судовий запит до компетентного центрального органу Польщі з метою надання відомостей щодо розміру заробітної плати ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 отримує дохід в Польщі.

Відповідно до ст. 502 ч. ч. 1, 2, 3 ЦПК України судове доручення про вручення документів громадянину України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі. Такі документи особа отримує добровільно. Вручення документів здійснюється під розписку із зазначенням дня вручення, підписується посадовою особою та скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. Доручення суду про виконання певних процесуальних дій стосовно громадянина України, який проживає на території іноземної держави, може бути виконано працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України у відповідній державі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. У разі вчинення певних процесуальних дій складається протокол, що підписується особою, стосовно якої вчинені процесуальні дії, та особою, яка вчинила процесуальні дії, і скріплюється печаткою відповідної закордонної дипломатичної установи України. У протоколі зазначаються день, час і місце виконання доручення. Під час виконання судового доручення застосовується процесуальний закон України. Для виконання доручення не можуть застосовуватися примусові заходи.

Як вбачається із ст. 498 ч. ч. 1, 2 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

У контексті ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка поряд з практикою Європейського Суду з прав людини, є джерелом права в Україні «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливість предмета спору для заявника».

Рішення Європейського суду з прав людини справах «ОСОБА_3 проти Португалії», «Фрідлендер проти Франції», «Чуйкіна проти України», «Павлов та інші проти України» тощо.

Водночас згідно з п. 22 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (Заява №23436/03), Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, серія А, №18, с.18, параграф 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29 липня 1998 року, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, с.1867, параграф 37).

Однак, стороною позивача не надано належних доказів про те, що ОСОБА_2 на даний момент виїхав за межі України, саме до Польщі; відсутні будь-які відомості щодо отриманням відповідачем доходу у Польщі; не вказано, якому саме органу доручити здійснення відповідних дій; відсутнє посилання на положення міжнародного договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, учасниками якого є Україна і держава, до якої звернено доручення; відсутній чіткий перелік процесуальних дій, що належить вчинити.

Ураховуючи викладене, суд вбачає доцільним відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виконання судового доручення закордонними дипломатичними установами України у Польщі.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 498 - 502 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виконання судового доручення закордонними дипломатичними установами України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І.В. Плавич