АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/3856/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Чернівецької міської ради

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 8 травня 2018 року, головуючий у першій інстанції ОСОБА_4,

встановила:

ОСОБА_1 у квітні 2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служби у справах дітей Чернівецької міської ради про розірвання договору та визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_1 просила договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо здійснення батьківських прав, визначення місця

Справа №727/3856/18-ц Провадження №22-ц/794/646/18 Категорія 48

Головуючий у 1-й інстанції Літвінова О.Г.

Доповідач Половінкіна Н.Ю.

проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 16 лютого 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №607 розірвати.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_1, розірвати договір від 16 лютого 2018 року між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

ОСОБА_1 у квітні 2018 року звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом відібрання малолітнього ОСОБА_6 від батька ОСОБА_3 і передачі матері ОСОБА_1 на час розгляду справи судом, заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_6.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 травня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 травня 2018 року скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.149, ч.1 ст.151 ЦПК України та вважав недоведеним, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 8 травня 2018 року відповідає.

На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На обґрунтування виду забезпечення позову ОСОБА_1 посилалася на забезпечення контакту матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_6 на час розгляду справи.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема встановлення обов'язку вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Предметом позову ОСОБА_1, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є розірвання договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 16 лютого 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №607, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_1, стягнення моральної шкоди.

Отже, забезпечення позову шляхом відібрання малолітнього ОСОБА_6 від батька ОСОБА_3 і передачі матері ОСОБА_1 на час розгляду справи судом за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_1

У той же час забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_6 є вирішенням самостійного спору.

За таких обставин ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 8 травня 2019 року постановлено з додержанням норм процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 8 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 24 червня 2018 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак