Ухвала

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 591/1926/17

провадження № 61-47327ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 04 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року представник ОСОБА_2 ? ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 та приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 жовтня 2016 року на автомобільному шляху між місто Суми та село Червоне Сумського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля, належного ОСОБА_2 на праві власності, марки Nissan Skyline, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_1, внаслідок якої автомобілю ОСОБА_2 було завдано механічних пошкоджень. 16 жовтня 2016 року водіями було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого водій ОСОБА_1 свою вину визнав повністю.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 лютого 2016 року № АЕ/7088814 ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «УПСК», яке виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 27 938,08 грн.

Посилаючись на те, що сума виплаченого страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування завданої позивачу майнової шкоди, так як розмір витрат, яких він зазнав у зв'язку з проведенням ремонтних робіт пошкодженого автомобіля склав 95 080, 00 грн

(з урахуванням фізичного зносу), позивач просив суд стягнути з

ПрАТ «УПСК» на його користь різницю між максимальним розміром страхової виплати та фактично виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 22 061,92 грн (50 000,00 грн - 27 938,08 грн), а з ОСОБА_1 позивач просив стягнути на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та максимальним розміром страхової виплати, що становить 45 080,00 грн (95 080,00 грн - 50 000,00 грн).

Оскільки неправомірними діями ОСОБА_1 ОСОБА_2 було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженням майна, та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 04 січня 2018 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 45 080,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 7 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 22 061,92 грн страхового відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «УПСК» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «УПСК» задоволено частково.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 04 січня 2018 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 в даній справі змінено, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4

28 575,00 грн, а не 45 080,00 грн, як вказав суд першої інстанції.

В іншій оскарженій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

20 листопада 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Зарічного районного суду міста Суми від 04 січня

2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Малозначними є справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункти 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом позову у справі № 591/1926/17 є відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а саме: стягнення з

ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 різниці між максимальним розміром страхової виплати та фактично виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 22 061,92 грн, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та максимальним розміром страхової виплати, що становить 45 080,00 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн (1 762,00 грн х 100).

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки, рішення Зарічного районного суду міста Суми від 04 січня

2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2018 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 04 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 21 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило