Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 686/8651/16-ц

провадження № 61-30028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач 1 - Державна казначейська служба України,

представники відповідача 1: Мороз Тетяна Миколаївна, Бородій Ірина Юріївна,

відповідач 2 - прокуратура Хмельницької області,

представник відповідача 2 - Параскевич Олег Григорович,

відповідач 3 - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області,

представник відповідача 3 - Ліщишин Олексій Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Мороз В. О. від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П'єнти І. В., Талалай О. І. від 25 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який у вересні 2016 року уточнив, до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), прокуратури Хмельницької області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - УМВС України в Хмельницькій області) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, необґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, йому було заподіяно матеріальної та моральної шкоди, на відшкодування якої просив стягнути солідарно з відповідачів 53 650 грн та 150 000 грн відповідно, а також 15 000 грн витрат на оплату юридичної допомоги в кримінальній справі та 8 000 грн витрат на оплату правової допомоги в даній справі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 53 650 грн втраченого заробітку залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ДКС України про відшкодування витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи в сумі 15 000 грн закрито.

Позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через ДКС України на користь ОСОБА_4 113 032 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 961,82 грн витрат на правову допомогу у цивільній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивач незаконно перебував під слідством і судом протягом 35 місяців і 10 днів, вироком суду від 08 травня 2013 року, який набрав законної сили, його було виправдано, то відповідно до вимог статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач має право на відшкодування 113 032 грн моральної шкоди, вирахувавши вказаний розмір із установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, а також 2961,82 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ДКС України відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У серпні 2017 року УМВС в Хмельницькій області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували всіх фактичних обставин справи, обґрунтованих мотивів щодо наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не навели та не врахували, що УМВС в Хмельницькій області жодних протиправних дій відносно позивача не вчиняло, тому не може бути співвідповідачем у справі.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи в сумі 15 000 грн, то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

До Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вироком Хмельницького міськрайсуду Хмельницької області від 08 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23 липня 2013 року та ухвалою судової палати в кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 грудня 2013 року, ОСОБА_4 за пред'явленим обвинуваченням за частиню першою статті 286 КК України було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Отже, ОСОБА_4 незаконно перебував під слідством і судом 35 місяців і 10 днів (з часу пред'явлення обвинувачення 13 серпня 2010 року і по час набрання законної сили виправдувальним вироком суду 23 липня 2013 року).

Частиною першої статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року

N266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон N 266/94-ВР) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону N 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 35 місяців і 10 днів, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 13 Закону N 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що тривалість перебування ОСОБА_4 під слідством і судом складає 35 місяців і 10 днів, у зв'язку із чим позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої судами визначено з урахуванням її доведеності позивачем та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Стягнутий розмір витрат на правову допомогу в указаній справі не суперечить приписам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому моральних страждань безпідставні, оскільки висновки судів попередніх інстанцій вказують на те, які незаконні дії щодо позивача призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначений судами попередніх інстанцій розмір шкоди не порушує положень статті 13 Закону N 266/94-ВР, яка передбачає мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, урахувавши всі обставини конкретної справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, суд належним чином обґрунтував розмір стягнутої моральної шкоди у 113 032 грн.

Інші доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень не впливають, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення на користь ОСОБА_4 113 032,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 961,82 грн витрат на правову допомогу без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 рокув частині стягнення на користь ОСОБА_4 113 032,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 961,82 грн витрат на правову допомогузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило