Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2018 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

при секретарі Федоровій Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача:

22.08 2018 року, ОСОБА_1звернувся до суду з позовною заявою до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимог позивач мотивував тим, що 22.10.2017 року помер його батько ОСОБА_3, який за життя склав заповіт на користь позивача, зокрема заповів останньому державний акт на право приватної власності на землю.

Позивач в установлений законом строк звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останнє видається на майно, а не на правовстановлюючий документ.

Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду з відповідним позовом в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 2,0178 га, кадастровий номер :01:003:0271, яка розташована в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлого 22.10.2017 року.

У судове засідання сторони не зявились, хоча про час і місце його проведення були повідомлені в порядку п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка належно повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

23.08.2018 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області прийнято позов до розгляду з відкриттям провадження.

17.09.2018 року підготовче провадження закрито, а справа призначена до судового розгляду по суті.

01.11.2018 року до участі в розгляді справи залучено ОСОБА_2 в якості співвідповідача.

29.11.2018 року від представника позивача адвоката ОСОБА_4 через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгяд справи без його участі та участі позивача, та підтримання позовних вимог.

29.11.2018 року від відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог. Спір з ОСОБА_1 відсутній.

29.11.2018 року від представника Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області ОСОБА_5 через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, підтримання позовних вимог.

Встановлені судом обставини:

Судом встановлено, що 22.10.2017 року помер ОСОБА_3, що ппідтверджується даними свідоцтва про смерть, що видане повторно 07.12.2017 року, Серії І-СР №314804 (а.с.9). 19.08.2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким майно, що складається з державного акту на право приватної власності на землю, серія ЧР 17-2-16 т та в разі виділення земельної ділянки в натурі на місцевості, цю земельну ділянку заповів ОСОБА_1. На час відкриття спадщини на 26.12.2017 року заповіт не змінено і не скасовано (а.с.8).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 26.03.2001 року, серії ЧР 17-2-16т, земельна ділянка, що розташована на території Білозірської сільської ради, площею 2,02 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у приватну власність ОСОБА_3 (а.с.7). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.04.2018 року ОСОБА_3 на підставі державного акту від 26.03.2001 року ЧР 17-2-16 т на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 2,0178 га, кадастровий номер :01:003:0271, що розташована в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району (а.с.12-14).

З листа Черкаської районної державної нотаріальної контори №1524/02-14 «Щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину» вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що свідоцтво видається нотаріусом на майно, а не на документи на підставі яких воно належить спадкодавцю (а.с.11).

Відповідно до висновку ФОП ОСОБА_6 про експертну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер :01:003:0271, загальна вартість останньої становить 71800 грн. (а.с.15).

Згідно листа з Черкаської районної державної нотаріальної контори від 17.10.2018 року №2304/02-14, після смерті ОСОБА_3, померлого 22.10.2017 року, заведено спадкову справу №729/2017 за заявами про прийняття спадщини, поданими ОСОБА_2 від 27.12.2017 року за №2424, ОСОБА_1 від 27.12.2017 року №2425. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено ОСОБА_1 Свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння видані на імя ОСОБА_2 В матеріалах справи відсутні дані щодо інших спадкоємців (а.с.29-49).

Отже в судовому засіданні встановлено, що 22.10.2017 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина також і на земельну ділянку, що розташована на території Білозірської сільської ради, площею 2,0178 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя спадкодавець склав заповіт від 19.08.2008 року, яким заповів державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав і зазначив, що спір відсутній. Даних про інших спадкоємців, на час ухвалення рішення, у суду не має.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованою Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом та згідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Як вбачається з матеріалів справи, під час складання заповіту було допущено некоректне формулювання щодо назви спадкового майна. Фактично до майна, яке ОСОБА_3 заповів позивачу відноситься: земельна ділянка, що розташована на території Білозірської сільської ради, площею 2,0178 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 26.03.2001 року, серії ЧР 17-2-16т. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, який посвідчує таке право (ст. 126 Земельного Кодексу України). Згідно правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду України від 04.06.2016 року по справі № 6 46 цс 14 - відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 року), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. Отже державний акт на право власності на земельну ділянку підтверджує наявність у особи права власності на землю.

Відповідач ОСОБА_2, який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в порядку ст. 1241 ЦК України не підтвердив своє право на обовязкову частку у спадщині, визнав позовні вимоги, не заперечував проти визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, а тому на підставі вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними, підтвердженими належними доказами, ґрунтуються на законі, і підлягають до задоволення.

Судові витрати:

Суд вирішує судові витрати в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, проте оскільки позивачем не ставиться вимога щодо стягнення з відповідачів судового збору, суд відносить судовий збір за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.392, 1222, 1223 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, що розташована в адмінмежах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, площею 2,0178 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0271, після смерті ОСОБА_3, який помер 22.10.2017 року.

Судовий збір віднести за рахунок позивача.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області або безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідачі: Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області, вул. Незалежності,168, с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, .

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець с. Білозіря Черкаського району Черкаської області, вул. Чмиренка,321, РНОКПП: НОМЕР_2.

Суддя: Є. П. Тептюк