ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6719/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ЦИМБАЛ І.К.

при секретарі - ЛЕОНТЬЄВ В.В.

з участю представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за законом -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника, звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що після смерті його матері відкрилась спадщина, яку останній не прийняв у визначений законом строк, у зв'язку з чим звернувся через представника до суду з позовом про поновлення відповідного строку. В подальшому на підставі судового рішення позивач через представника звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи зазначене позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, у зв'язку з тим, що оригінали документів на спадкове майно було втрачено, а також визнати право власності на спадкове майно за відповідачем, тобто визнати за сторонами право власності на спадкове майно в рівних частинах.

В судовому засіданні представники сторін позовні вимоги підтримали та визнали, просили задовольнити з підстав зазначених у позові.

Від Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву у якому, остання просила розглянути справу у відсутність представника та ухвалити рішення згідно вимог закону.

Від Головного управління юстиції в м. Києві надійшли пояснення щодо позову, в яких останнє просила розглянути справу у відсутність представника та ухвалити рішення згідно закону.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 66/. Вказані обставини також встановлені у судовому рішенні про поновлення строку для прийняття спадщини за позовом ОСОБА_4, яке набрало законної сили /а.с. 87 - 90/.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що вказані обставини встановлені саме щодо позивача ОСОБА_4, такі обставини окремому доказуванню не підлягають.

Крім того, у вказаному рішенні встановлена обставина про те, що після смерті матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, яка складається з приватного будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою.

Враховуючи те, що у даному провадженні відповідачем є ОСОБА_5, яка не приймала участі у справі за позовом ОСОБА_4 про поновлення строку для прийняття спадщини, підстави для застосування ч. 4 ст. 82 ЦПК України щодо доказування наявності спадкового майна, яке зазначено вище, у даному випадку не мають місця, отже дана обставина підлягає доведенню у загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

04.05.2018 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини /а.с.64, 65/.

21.06.2018 державний нотаріус відмовив ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю в останнього правовстановлюючих документів на спадкове майно

/а.с. 91/.

Крім того, як вбачається з копії спадкової справи, покійна ОСОБА_6 10.01.1999 склала заповіт яким заповіла своє майно синам ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та донці ОСОБА_5 в рівних частинах /а.с. 68 - 73/. Докази того, що останні зверталися із заявами про прийняття спадщини, відмову від неї, суду не надані. Разом з тим, враховуючи те, що позивач ОСОБА_4 просить визнати за ним право власності на спадкове майно саме після смерті матері, суд приходить до висновку про те, що вказані особи у право спадкування не вступили. Крім того, така інформація у спадковій справі відсутня.

Суд вважає, що вимоги про визнання права власності на ? частину спадкового майна за ОСОБА_5, після смерті її матері, не підлягають задоволенню по суті виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_6, особисто або через представника не зверталась до державної нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою для прийняття спадщини за заповітом. Протягом майже дев'яти років ОСОБА_5 не зверталась до суду з позовом про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини, або з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 не бажала та не бажає приймати спадщину і не вважає свої права порушеними.Отже, вимоги позивача ОСОБА_4 визнати за відповідачем ОСОБА_5 право власності на частину спадкового майна, суперечить самому інституту захисту прав особи, її волевиявленню і законні підстави для задоволення таких вимог суд не вбачає.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно копії плану земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_6 користувалась земельною ділянкою розміром 3853, 37 кв.м. /а.с. 22/.

Згідно копії витягу з бази даних земельного кадастру (реєстр земельних ділянок) станом на 06.12.2017, земельною ділянкою з кодом НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, розміром 3853, 56 кв.м. користується фізична особа, право власності на яку не зареєстровано та не перебуває у процесі оформлення /а.с. 24/.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. ч. 1, 2 ст. 126 ЗК України).

Враховуючи зазначене,вбачається, що права власності на земельну ділянку у ОСОБА_6 було відсутнє.Суд вважає, що у даному випадку у ОСОБА_6 могло бути лише право на користування земельною ділянкою за адресою по АДРЕСА_1, розмір якої необхідно встановлювати окремо, оскільки розмір земельної ділянки у копіях плану та витягу з земельного кадастру є різними, а саме: 3853, 37 кв.м. та 3853, 56 кв.м. В свою чергу, у позовних вимогах позивач просить визнати право власності на 3941,20 кв.м. земельної ділянки за вище вказаною адресою, проте доказів, що право власності на таку земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_6 суду не надано.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Що стосується визнання права власності на будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, суду також не надано доказів про те, що такий будинок існуєвзагалі, зокрема побудований але не введений в експлуатацію тощо.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що спадкодавцюналежало право власності на земельну ділянку та право власності розташоване на ній нерухоме майно, яке становить склад спадщини і може бути успадковане позивачем. Отже, враховуючи відсутність у спадкодавця відповідного права власності на майно, спадкове майно на яке могло б перейти право власності позивачу в порядку спадкування відсутнє, а тому підстав для визнання такого права суд не вбачає.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем не надано доказів і того, що ОСОБА_6, за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, але до часу смерті не встигла завершити таку процедуру. У такому разі,якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-13, 17, 18, 76 - 82, 89, 133, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ч. 3 ст. 116,ст. 125, ч. ч. 1, 2 ст. 126 ЗК України, ч. 1 ст. 16, ст. ст. 1216, 1218,ч. 2 ст. 1223, ч.ч. 1, 2 ст. 1225, 1261 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: