І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Бєловол О.О.,
Справа № 629/3100/16-ц
Номер провадження 2/629/24/18
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу про стягнення заборгованості за кредитним договором
Справа надійшла в провадження суду 09.08.2016 року, двічі підлягала повторному автоматичному розподілу.
Ухвалою суду від 18.10.2016 року явку представника позивача у судове засідання 16.11.2016 року, було визнано обов'язковою.
06.03.2017 року представник позивача брав участь в судовому засіданні .
Під час перебування справи в провадженні судді Харабадзе К.Ш., суд явку учасників справи обов'язковою не визнавав.
Підготовче судове засідання у справі було проведено 19.11.2018 року.
В судове засідання 26.11.2018 року представник позивача ОСОБА_2 не з'явився, в наданій суду телефонограмі просив розгляд справи відкласти у зв'язку з його перебуванням на лікарняному. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились. Представником відповідача ОСОБА_3 надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя.
Ухвалою суду розгляд справи було відкладено, зобов'язано представника позивача ОСОБА_2 надати суду медичні документи, підтверджуючи перебування на лікарняному.
В судове засідання 03.12.2018 року представник позивача не з'явився, від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про перенесення розгляду даної цивільної справи на іншу дату у зв'язку з хворобою представника позивача ОСОБА_2 Будь-які медичні документи суду надані не були.
Наслідки неявки в судове засідання передбачені ст. 223 ЦПК України.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України /ч. 1 ст. 223 ЦПК України/.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки /п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України/.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору /ч. 5 ст. 223 ЦПК України/.
В позовній заяві, наданій представником позивача Сафір Ф.О. міститься прохання розглянути справу за відсутності представника позивача.
Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились. Представником відповідача ОСОБА_3 надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя. Просила суд врахувати наданий відзив на позов та наполягає на відмові у позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.
Враховуючи, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, з метою дотримання розумності строків розгляду справи судом, суд доходить висновку про наявність підстав для розгляду справи за наявними у справі доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
22.08.2016 року провадження по справі №629/3100/16-ц за позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості було відкрито/а.с.21/.
06.03.2017 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження по справі№629/3100/16-ц за позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості було зупинено/а.с.54/.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2018 провадження у справі було поновлено.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP27221944 від 19.04.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 2697,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 19.10.2007 року/а.с.6/.
31.07.2018 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області по справі №641/3837/13-ц у задоволенні позову АТ БК «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KP27221944 від 19.04.2006 року було відмовлено/а.с.65-66/.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає відмові з наступних підстав:
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування.
Відповідно до меморіальних ордерів від 18.05.2006 року та 22.05.2006 року ОСОБА_1 сплатила заборгованість за кредитним договором №DNH4KP27221944 від 19.04.2006 року в сумі 182,00 грн. та 121,86 грн./а.с.33/.
Так, Великою палатою Верховного Суду 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 було прийнято постанову, в якій визначено, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.
У цій справі сторони строк договору також окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, суд встановив, що 19.04.2006 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 18 місяців, тобто до 19.10.2007 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 2697,50 грн, які зобов'язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 21 по 28 число кожного місяця кошти у сумі 181,82 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 18 місяців - до 19.10.2007 року включно.
Відтак, у межах строку кредитування до 19.10.2007 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 21 по 28 число кожного місяця. Починаючи з 20 жовтня 2007 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду у справі №444/9519/12 вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Верховний суд констатував, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).
У даній справі право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, визначеного до 19.10.2007 року, і з цього часу права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, після визначеного договором строку кредитування позивач не міг такі проценти нараховувати.
Отже, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, і позивач не міг такі проценти нараховувати.
Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 21 до 28 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (18 місяців), то згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.
Позивач вже звертався до суду з позовом, в тому числі з вимогами щодо останнього щомісячного платежу, всієї суми заборгованості за тілом кредиту, і заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.06.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» вже були задоволені.
Щодо посилань відповідача на сплив позовної давності, то як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі №444/9519/12 позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.
Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів станом на 18.07.2016 року позовна давність не може бути застосована. А тому вказана вимога є необґрунтованою.
Щодо вимог позивача про стягнення неустойки, то стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.
Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а заборгованість за тілом кредиту була стягнута за рішенням суду, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти та тіло кредиту неустойки станом на 18.07.2016 року.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, суд не убачає правових підстав для задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
відповідач - ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.
Суддя: К.Ш.Харабадзе