Справа № 522/5486/18
Провадження № 2/522/5888/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Іскрич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 29 березня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси, в якому просить зняти арешт нерухомого майна стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладений Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33133676 від 21.11.2012; скасувати запис № 13338777 від 05.12.2012 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що в ході перевірки реєстру заборон на відчуження нерухомого майна, ним було виявлено, що Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33133676 від 21.11.2012 р. та 05.12.2012р. внесено до реєстру заборон арешт нерухомого майна за № 13338777. ОСОБА_1 звернувся із заявою про скасування заборон відчуження нерухомого майна, однак матеріали виконавчого провадження були знищені у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання згідно Наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, а тому відсутня можливість вирішити зазначене питання в межах виконавчого провадження.

Наведені факти змушують позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху до усунення недоліків в позові.

10 квітня 2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, у якій він просить зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_1, який було накладено на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33133676 від 21.11.2012 року по виконавчому провадженню В-14/760; скасувати (виключити) запис про обтяження № 13338777 від 05.12.2012 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Провадження по справі відкрито 11 квітня 2018 року.

31 серпня 2018 року відповідачем подані заперечення на позов ОСОБА_1, у яких відповідач просить залишити позов ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на наступне.

На виконанні Першому Приморському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження АСВП № 33133676 з примусового виконання вимог постанови ВДАІ Приморського району м. Одеси від 22.02.2012 року № ВН1014736 про стягнення з Позивача штрафу на користь держави в розмірі 510 грн. 20.06.2012 року керуючись ч. 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 51 грн. 21.11.2012 року з метою забезпечення виконання постанови ВДАІ Приморського району м. Одеси від 22.02.2012 року № ВН1014736 державним виконавцем Відділу накладено арешт на майно боржника.

У подальшому, на підставі п. 5 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій у зв'язку з неможливістю встановити особу боржника, з'ясувати його місце проживання виконавче провадження АСВП № 33133676, завершено, виконавчий документ виданий ВДАІ Приморського району м. Одеси від 22.02.2012 року № ВН1014736 про стягнення з Позивача штрафу на користь держави в розмірі 510 грн. повернуто стягувачеві.

Відповідно до п. 2 розділу XI, наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 року № 1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Згідно з п. 1 розділу XI, наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07.06.2017 року № 1829/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки виконавче провадження АСВП № 33133676 завершено 24.12.2012 року, воно було знищене.

У позовній заяві позивач посилається на порушення державним виконавцем приписів Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) в частині зняття арешту.

Однак з твердженням позивача не можливо погодитись зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, було передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснене частково, повертається стягувачеві.

Водночас, згідно зі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) наведено виключний перелік підстав закінчення виконавчого провадження, а саме:

1) визнання судом відмови стягувана від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувана чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувана, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувана від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувану, або знищення речі, що має бути передана стягувану в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суда чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Підстави для закінчення виконавчого провадження, встановлені ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких відсутня така підстава як повернення виконавчого документа стягувачеві.

Згідно з п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 № 512/5 (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану, чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла) державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Наслідками закінчення виконавчого провадження, згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій), зокрема є скасування арешту, накладеного на майно боржника та зняття інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведення інших дій, необхідних у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Окрім того, відповідно до п. 1, 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

Таким чином, у зв'язку з тим, що станом на 20.08.2018 року Позивачем на адресу Відділу не надано жодних підтверджуючих документів, з приводу виконання вимог постанови ВДАІ Приморського району м. Одеси від 22.02.2012 року № ВН1014736, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження по вказаному вище виконавчому документу виконавче провадження не закінчено, виконавчий документ державним виконавцем повернуто стягувачеві відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження, у редакції закону, який діяв на час прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві», відповідач не визнає позов ОСОБА_1

Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача не з?явився, надав заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити повністю та провести судове засідання за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з?явився, раніше надавав заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного.

На виконанні Першому Приморському ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження АСВП № 33133676 з примусового виконання вимог постанови ВДАІ Приморського району м. Одеси від 22.02.2012 року № ВН1014736 про стягнення з Позивача штрафу на користь держави у розмірі 510 грн.

20.06.2012 року в порядку ч. 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 51 грн.

21.11.2012 року з метою забезпечення виконання постанови ВДАІ Приморського району м. Одеси від 22.02.2012 року № ВН1014736 державним виконавцем Відділу накладено арешт на майно боржника.

У ході перевірки реєстру заборон на відчуження нерухомого майна, позивачем було виявлено винесену Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33133676 від 21.11.2012 та 05.12.2012 р., яку внесено до реєстру заборон арешт нерухомого майна за № 13338777.

Судом встановлено, що ВДАІ Приморського району міста Одеси прийнято постанову ВН1014736 від 22.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави в сумі 510 грн.

В подальшому ВДАІ Приморського району міста Одеси передано постанову для примусового виконання, на підставі якої Першим Приморським ВДВС міста Одеси ГУЮ в Одеській області у відношенні ОСОБА_1 як боржника було відкрито виконавче провадження, а державний виконавець Бакалова І.В. прийняла постанову № 33133676 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.11.2012 року, ВП № В-14/760.

ОСОБА_1 вказує на те, що штраф він сплатив та надав копію квитанції до ВДАІ Приморського району міста Одеси, оригінал квитанції у нього не зберігся.

У ВДАІ Приморського району міста Одеси матеріали справи про адміністративне право порушення знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до інформації Департаменту патрульної поліції заборгованість за ОСОБА_1 по сплаті штрафів відсутня.

На сьогодні, згідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт накладений постановою державного виконавця не знято.

17.11.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про закриття виконавчого провадження та зняття арешту, однак йому було відмовлено у зв'язку із неможливістю зняти арешт без матеріалів виконавчого провадження, які було знищено у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання.

Суд вбачає, що іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день немає. Не зняття арешту та заборони обмежують права позивача щодо розпорядженням своїм майном.

Відповідно п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.08 № 2274/5 передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, обчислення строків зберігання документів проводиться із 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством, а відповідно п. 9.10 цього ж Порядку - виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частина 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на 30.05.2012 року) передбачає, що:

1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У даному випадку, позивачем, не було виконано вимоги вищенаведених норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження.

зв'язку зі знищенням виконавчого провадження та відсутністю заборгованості по штрафу, в рамках якого було накладено арешт та обтяження на все майно Позивача, суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна.

Згідно до даних інформаційної довідки 120030636 від 08.04.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, міститься номер запису про обтяження: 13338777, згідно до чого здійснено арешт нерухомого майна скаржника на підставі постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 33133676, 21.11.2012, Перший Приморський ВДВС ОМУЮ, В-14/760.

Наразі вказане виконавче провадження закінчене та матеріали знищенні.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв?язку із закінченням виконавчого провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами про зняття виконавцем арешту з усього майна або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" зазначено, що "за правами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 15 травня 2013 року розглянув справу № 6-26 цс 13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Зазначений висновок може також бути застосований у справах про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та задовольняє їх.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Зняти арешт з усього нерухомого майна, належного ОСОБА_1, який було накладено на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33133676 від 21.11.2012 року по виконавчому провадженню В-14/760.

Скасувати (виключити) запис про обтяження № 13338777 від 05.12.2012 року в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Повний текст рішення складено та підписано 30 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Ю. Бойчук