Провадження №2/522/1640/18
УХВАЛА

26 листопада 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Промтоварний ринок» про поділ майна, про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться з серпня 2014р. цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариств з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, та судових витрат, який було уточнено 22.12.2014р.

До суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_3 про залишення позову без руху оскільки позивачем не було сплачено судовий збір та вона не звільняється в цій справі від судового збору.

Позивач заперечувала та пояснила, що вона звільнена від оплати судового збору при звернення з позовом до суду оскільки є учасником бойових дій.

Представник ТОВ «Промтоварний ринок» залишив вирішення питання на розсуд суду.

Суд , вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого висновку.

З позову вбачається що позивач звернулась до суду 12.08.2014р., яку уточнила 22.12.2014р.

Ухвалою суду від 23.12.2014р. провадження по справі відкрито.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.03.2015р. апеляційна скарга ОСОБА_2 була повернута.

З 2015р. позивач та представники відповідачів приймали участь у розгляді справи. (суддя Свячена Ю.Б.).

У звязку з рішенням дисциплінарної палати ВРП від 22.11.2017р. щодо судді Свяченої Ю.Б. на підставі наказу керівника апарату суду від 08.12.2017р. здійснено повторний авто розподіл справи та справа надійшла в провадження судді Домусчі Л.В.

Ухвалою суду від 05.02.2018р. зазначена справа прийнята до провадження.

Ухвалою суду від 19.02.2018р. закінчено підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 12.04.2018р.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя N R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про безоплатну правову допомогу" 06 листопада 2012 року N 5477-VI частину другу статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" викласти в такій редакції: "Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань".

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року N 3674-VI.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22 травня 2015 року N 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України "Про судовий збір" (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року ("Cantoni v. France", заява N 17862/91, § 31 - 32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року ("Vyerentsov v. Ukraine", заява N 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України "Про судовий збір", проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було унормоване частиною другою статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом, проте з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.

На думку суду на час предявлення позову позивачка користувалась пільгами відповідно до спеціального Закону і звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" не може вважатися обґрунтованим, тому представник відповідача помилково вважає що позивач не може бути звільнений, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" з тих підстав, що справа не пов'язана з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Саме до таких висновків дійшов також і ВС у справі, від 27.06.2018, № 572/2088/17|61-12842св18, Верховний Суд. Касаційний цивільний суд.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність заявлення клопотання про залишення без руху,

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.8,19,129, Конституції України, п.13.ч1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд- -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про залишення позову без руху відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає. Розяснити що заперечення на ухвалу суду можуть бути подані разом з апеляційною скаргою на остаточне рішення суду.

Суддя Л.В.Домусчі