СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/2110/18
20 листопада 2018 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,
секретаря судового засідання Черніченко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Дванадцятої київська державна нотаріальна контора Мельник М.П. про визначення розміру частки земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності,
у вересні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визначити, що частка померлого ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 11/25 частини та визначити, що частка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 14/25 частини.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина до якої входить належна померлому у праві спільної сумісної власності земельна ділянка, яка знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак позивачу державним нотаріусом Дванадцятої КДНК Мельник М.П. відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадищину за законом на земельну ділянку, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна без визначення розміру часток, а на 11/25 часток житлового будинку по АДРЕСА_1, що знаходиться на спірній земельній ділянці нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, внаслідок чого позивачу необхідно визначити частки у праві власності на земельну ділянку.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 04.10.2018 подав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 51, 52).
Відповідач у судове засідання не з'явився повторно про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 49, 50).
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 09.11.2016, який являвся батьком позивача (а.с. 9, 10).
15.08.2017 державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв'язку з тим, що земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неможливістю визначити склад спадкового майна без визначення розміру часток (а.с. 11).
Житловий будинок зазначений на плані під літ. «А», загальною площею -95-9 кв.м., житловою площею - 58,4 кв.м., з наступними будівлями: прибудова під літ. «а», прибудова- під літ. «аі», сарай - під літ. «Б», сарай з погрібом - під літ. «Г», вбиральня - під літ. «Д» (а.с. 19, 20).
За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з метою усунення перешкод в користуванні та розпорядження належної на праві власності земельної ділянки, реалізації прав, визначених ст. 190 ЗК України.
За положеннями ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, самостійно господарювати на землі.
Також відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
Відповідно до ст. 361 ЦК України,співвласник має право спільно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз 'яснено, що, - «У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності».
Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила - ?».
Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно із положеннями ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України частка, у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно із ч. 4 ст. 86 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.
Відповідно до положень ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності.
Згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.
Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачами, які не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог.
Враховуючи те, що частка померлого ОСОБА_5 у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами складала 11/25 частини, а на момент смерті його частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку, була пропорційною до частки у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами та складала 11/25 частини, а частка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складає 14/25 частини, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.
.Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача.
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1441 грн 00 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 357, 368, 372, 1226. 1269. 1270. ЦК України, ст. ст. 86, 87, 89, 120 ЗК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Дванадцятої київська державна нотаріальна контора Мельник М.П. про визначення розміру частки земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності задовольнити.
Визначити, що частка померлого ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становила 11/25 частини.
Визначити, що частка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1004 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 14/25 частини.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір по справі у розмірі 720 (сімсот двадцять гривень) 50 коп.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір по справі у розмірі 720 (сімсот двадцять гривень) 50 коп.
Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В. Ул'яновська
Повний текст судового рішення складено 20.11.2018.