Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 653/3848/15-ц

провадження № 61-9033 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Лісової Г. Є.,

від 23 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 січня 1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було здійснено грошові внески у національній та іноземній валютах на рахунки, відкриті на ім'я відповідача у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки домовленості про добровільний поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не досягнуто, просила визнати за нею право власності на ? частину вказаних грошових внесків.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Калімбета Л. І. від 13 липня 2016 року у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення її позову. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_5 у Генічеському відділенні Херсонської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», за № НОМЕР_2 у сумі 22 137,81 доларів США та за № НОМЕР_1 у сумі

15 780 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що внесення відповідачем вказаних коштів на рахунки банку відбулося у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому позивач має право відповідно до положень статей 60, 61, 70 СК України на ? частину вказаних коштів.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що внесені ним на банківські рахунки кошти є його особистою власністю, оскільки отримані ним в якості пенсії, а тому суд апеляційної інстанції помилково вважав це майно спільним сумісним.

У листопаді 2016 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких вона посилається на те, що спірне майно є їх спільною сумісною власністю, а тому доводи касаційної скарги безпідставні.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 15 січня 1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

У ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я відповідача відкриті рахунки, зокрема за

№ НОМЕР_2, на якому залишок грошових коштів становить

22 137,81 доларів США та № НОМЕР_1, на якому залишок грошових коштів становить 15 780 грн, що підтверджується виписками по рахунках за період з травня 2000 року по червень 2016 року (а. с. 146-147, 175-182).

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною другою якої такі є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 21 грудня

2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до статті

61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, застосувавши презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, яку відповідач не спростував, правильно виходили із того, що спірні грошові кошти були одержані відповідачем під час перебування із позивачем у зареєстрованому шлюбі, а тому дійшли обґрунтованого висновку про його поділ та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі

№ 6-843цс17.

Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірні грошові кошти є його особисті, доводи касаційної інстанції про належність йому цих коштів на праві особистої приватної власності безпідставні.

Доводи касаційної скарги про те, що джерелом походження спірних грошових коштів є пенсія, яка не є об'єктом права спільної сумісної власності, спростовуються змістом частини другої статті 61 СК України.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 серпня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк