Справа № 1519/2-3095/11
Провадження № 6/521/364/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

при секретарі Богуш М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі заяву Акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2018 року до суду надійшла заява АТ «ОСОБА_1 Аваль» щодо поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання. В зазначеній заяві заявник просить суд визнати поважною причину пропуску строку для предявлення до виконання виконавчого документа № 1519/2-3095/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованості у розмірі 635 739,98 грн., який в перше був виданий 20.12.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси та поновити пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого документа № 1519/2-3095/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованості в сумі 635 739,98 грн.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявились, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно.

23.06.2018 року від представника АТ «ОСОБА_1 Аваль» надійшла заява, в якій остання підтримала вищевказану заяву та просила розглядати заяву про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання без її участі.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що дана заява не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що 18.05.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси по справі № 1519/2-3095/11 задоволено позов ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про стягнення з ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/83361/74/88814 від 03.03.2008 року заборгованості в сумі 635 739,98 грн. та судових витрат у розмірі 1820 грн. на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль.

20.12.2011 року видано оригінал вищевказаного виконавчого листа № 1519/2-3095/11 про стягнення боргу з ОСОБА_2.

Відповідачем добровільно рішення суду № 1519/2-3095/11 не виконувалось, у звязку з чим ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» був змушений звернутись до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження.

03.02.2014 року державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 №606-ХІУ, діючій на момент вчинення дії), яка передбачає можливість повторного предявлення виконавчого документа до виконання та у якій зазначено наступне!

Повернення на підставі п.4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення способу та порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб та порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчі документи стягувану з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 47. При проведенні виконавчих дій встановлено, що у іпотечному майні приживає неповнолітня дитина а саме, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 (стягувач) не зміг отримати задоволення рішення суду.

Тривалий час реалізація майна в рамках виконавчого провадження не проводилась. Дозвіл на реалізацію такого майна був встановлений лише при запровадженні Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 згідно до Закону України від 02.06.2016 року № 1404-УШ «Про виконавче провадження». Тому банк не направляв виконавчий документ на виконання до органів ДВС, оскільки рішення фактично не підлягало виконанню в рамках законодавства діючого до моменту прийняття зазначеного порядку.

Статтею 129-1 Конституції України визначено - суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Постановою пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року судам надано наступне розяснення - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 № 1404-УІІІ та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З цього слідує, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невідємною частиною (стадією) судового провадження.

Оскільки станом на 11.06.2018 року боржником зобовязання за рішенням суду не виконані, заборгованість не погашена, про що надаємо відповідну довідку, банк має намір скористатися правом подачі виконавчого листа на примусове виконання до органів ДВС.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Згідно ст. 123 вказаного вище Кодексу, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Також, відповідно до ст. 124 ЦПК України, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого повязане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 7 статті 127 ЦПК України передбачено, що про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 126, 127, 433 ЦПК України, СУД -

УХВАЛИВ:

Визнати поважною причину пропуску строку для предявлення до виконання виконавчого документа № 1519/2-3095/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованості у розмірі 635 739,98 грн., який в перше був виданий 20.12.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси.

Поновити пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого документа № 1519/2-3095/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованості в сумі 635 739,98 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ:

25.06.18