Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

24 травня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: виконавчий комітет Маріупольської міської ради,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 червня 2009 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 01.07.2016 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3. Зауважує,що протягом останніх років відповідачка участі в житті дитини не приймає, вихованням та утриманням дитини не займається, на теперішній час дитина мешкає разом з ним, а відповідачка проживає окремо. Відповідачка має проблеми зі здоров'ям та періодично проходить реабілітацію в спеціальних закладах. Рідкі відвідування дитини матір'ю завжди супроводжуються неадекватною поведінкою, лайками та образами, а останнім часом мати взагалі перестала з'являтися. Таке відношення дуже негативно впливає на розвиток дитини та його психологічний стан. Всі необхідні заходи щодо виховання дитини він виконую самостійно, повністю утримує його, допомагає з навчанням, розвиває його здібності, підтримує його психологічний стан, піклується його здоров'ям. У зв'язку з тим, що відповідачка ухиляється від виховання дитини, нехтує своїми батьківськими обов'язками він просить позбавити її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачка та її представник повідомлялись про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, не сповістивши суд про причини неявки.

Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмовий висновок щодо заявлених позовних вимог, в якому, окрім іншого, зазначено, що на засідання 04.04.2018 року Центральної районної комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради ОСОБА_2 не з'явилась, однак була належним чином повідомлена про розгляд питання про позбавлення її батьківських прав. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3

Допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили факт не виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, зловживання нею алкогольних напоїв, не прийняття участі у вихованні, навчанні дитини. В свою чергу, зазначили, що вихованням та навчанням дитини повністю займається позивач, з яким і мешкає ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1,ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.07.2016 року, яке набрало законної сили 12.07.2016 року, шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 25 червня 2009 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 370, був розірваний.

Згідно довідки ЖБК «Зеніт» від 26.10.2017 року за №73 за адресою: АДРЕСА_1 мешкають та зареєстровані: ОСОБА_3, 2009 року народження, ОСОБА_1, 1978 року народження. Також за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_2, 1981 року народження, проте не мешкає.

У відповідності до листів Маріупольської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №67 Маріупольської міської ради Донецької області» від 26.10.2017 року за №01/460 та від 27.03.2018 року за № 01/103, ОСОБА_3 є учнем 2-б класу, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, мати останнього - ОСОБА_2 не працює, а батько - ОСОБА_1 є приватним підприємцем. Батько щоденно проводжу сина у школу та зустрічає з неї, водить на спортивну секцію. Мати не виконує свої батьківські обов'язки, школу не відвідує, навчанням сина не цікавиться, з родиною не проживає.

Згідно характеристик ЖБК «Зеніт», зокрема від 27.03.2018 року, ОСОБА_2 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року, з 2016 року останню стали помічати у стані алкогольного сп'яніння та під впливом наркотичних засобів та її неадекватну поведінку. На даний час ОСОБА_2 за вказаною адресою не мешкає, з дитиною її не бачать, її вихованням вона не займається, а займається батько.

Відповідно до довідки лікаря-нарколога ОСОБА_7, ОСОБА_2 1981 року народження, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання настойки пустирника, валеріани.

Відповідно до епікризу №1075 КЛПУ «Міська психіатрична лікарні №7» ОСОБА_2 1981 року народження, з 25.01.2017 року по 17.05.2017 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у КЛПУ МПЛ №7 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю, синдром залежності.

Згідно довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» від 21.12.2017 року за № 1758/01-16, ОСОБА_2 1981 року народження, перебуває на обліку з 25.04.2017 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголю.

08.01.2018 року за результатами психологічного дослідження ОСОБА_3, 2009 року народження, ОСОБА_1, 1978 року народження, був складений висновок спеціаліста психолога ОСОБА_8, згідно якого батько ОСОБА_1 має батьківські установи, які направлені на формування позитивних дитячо-батьківських відносин. Його особисті, характерологічні особливості та батьківські установи дозволяють створити позитивний мікроклімат для виховання сина. При цьому зазначено, що якщо ОСОБА_2 не змінить свою поведінку та відношення до дитини, то позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_3 буде відповідати його інтересам.

Крім того, як вбачається з вищевказаного висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради, ОСОБА_2 з 28.11.2017 року перебуває на обліку як безробітна в Маріупольському центрі зайнятості.

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.02.2018 року, 15.01.2018 року ДОП Центрального ВП Зінченко А.І. було складено протоколом про адміністративне правопорушення за фактом того, що 08.01.2018 року о 21:00 год. ОСОБА_1, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1, висловлювався нецензурною лайкою на адресу дружини ОСОБА_2 Проте в ході розгляду даного протоколу судом було встановлено, що окрім пояснень самої ОСОБА_2 будь-яких даних щодо вчиненого ОСОБА_1 насилля в сім'ї не зібрано. Як вказує ОСОБА_1, сварки носять систематичний характер, провокуються з метою впливу для забезпечення участі у вихованні спільної дитини та штучного створення умов для примусового вселення до квартири. За умов наведеного, до пояснень ОСОБА_2 суд відноситься критично з огляду на неприязні стосунки, що виникли між колишнім подружжям та тривають протягом тривалого часу через неможливість поділу прав власності на житло.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому суд не бере до уваги надані стороною відповідачки: позитивну характеристику ОСОБА_2, складену ст. ДОСП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, довідку про не перебування ОСОБА_2 на обліку у КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» від 23.10.2017 року, довідку КЛПУ «Міська психіатрична лікарні №7» від 23.10.2017 року про не звернення ОСОБА_2 за психіатричною допомогою та відсутності зауважень до перебування в ОВС, оскільки враховуючи надані безпосередньо на запит суду КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Маріуполя» та КЛПУ «Міська психіатрична лікарні №7» кардинально протилежні відповіді щодо перебування ОСОБА_2 на обліку у даних установах та покази допитаних свідків, у суду є достатні підстави на приймати надані стороною відповідачки документи як достовірні і достатні докази по справі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, зокрема в п.15 та п.16, за якими позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами, а також показами свідків, суду доведено не виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що виразилось, зокрема, у не піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини.

Відповідачкою, в свою чергу, залишилися не спростованими вище вказані факти, зокрема зловживання нею алкогольних напоїв, що не може позитивно впливати на розвиток неповнолітньої дитини, та свідчить про ризик неналежного піклування щодо неї.

При цьому, неналежна поведінка відповідачки щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини мала місце на протязі тривалого періоду часу та триває по даний час.

Враховуючи викладене, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Разом з тим суд звертає увагу відповідачки на положення ст. 169 СК України відповідно до яких мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 157, 164 СК України, пп.15,16,17,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3, ст.ст. 4, 5, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: виконавчий комітет Маріупольської міської ради, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя.

Суддя Н.В. Хараджа