Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 229/225/16-ц

провадження № 61-4665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року в складі судді Рагозіної С. О. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Дундар І. О., Будулуци М. С., Курило В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі 168 197,21 грн та 2 522,97 грн судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що 07 лютого 2012 року між сторонами укладено договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VIZA № 14-002293-01 (далі - кредитний договір, договір), з розміром кредитного ліміту 23 тис. грн, за умовами якого банк відкрив держателю картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випустив кредитну картку типу Visa Classic. Банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, а держатель зобов'язався повернути суму отриманого кредиту на умовах, у строки та в порядку, що передбачені вказаним договором.

У зв'язку з несплатою позичальником кредитних коштів, винагороди банку у встановлені договором строки, у позичальника виник овердрафт, який залишається несплаченим. Станом на 16 грудня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 168 197,21 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2012 року № 14-002293-01 станом на 16 грудня 2015 року в розмірі 77 886,63 грн, з якої: 54 001,66 грн простроченої заборгованості за кредитом, 23 734,97 грн заборгованості за нарахованими процентами, 150 грн заборгованості за комісією станом на 07 лютого 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач звернувся до суду 13 січня 2016 року перебіг позовної давності починається з дати закінчення строку дії договору 06 лютого 2013 року, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісії підлягають стягненню з 13 січня 2013 року, а штрафи не підлягають стягненню на підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 03 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року в частині задоволених позовних вимог банку і ухвалити в скасованій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову банку.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову банку є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суди неправильно визначилися з початком перебігу позовної давності, про застосування якої він просив, оскільки 08 лютого 2012 року він використав кредитний ліміт, отже за умовами договору 08 березня 2012 року у нього виник овердрафт, жодних платежів на погашення кредитної заборгованості він не здійснював, а тому саме з цієї дати почався перебіг позовної давності. У зв'язку з тим, що Тарифи та Правила ним не підписувалися, їх положення не можуть бути застосовані при вирішенні цієї справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дружківського міського суду Донецької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 січня 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного перегляду є судові рішення в частині задоволення позовних вимог банку, в іншій частині рішення судів не переглядаються, оскільки не є предметом касаційного оскарження.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Суди установили, що 07 лютого 2012 року між банком та відповідачем укладений договір № 14-002293-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової карти VISA.

Правила користування кредитною карткою VISA та Тарифи Банку, як і сам договір містять підписи відповідача.

Згідно з умовами договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Classic.

Банк надав держателю картки кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії.

Держатель картки зобов'язувався повернути суму отриманого кредиту на умовах, що передбачені вказаним договором.

Згідно з пунктом 2.1.3 договору розмір кредитного ліміту складає 23 тис. грн.

Відповідно до пункту 2.6 договору строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору.

Згідно з пунктом 5.1 договору за користування кредитом, у тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому тарифами.

Відповідно до пункту 5.4 договору держатель картки зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також у інших випадках, передбачених правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суми мінімального платежу, розмір якої визначається у звіті-рахунку.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 16 грудня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 168 197,21 грн, яка складається з: 85 951,30 грн простроченої заборгованості за кредитом, 31 654,11 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, 23 344,46 грн заборгованості за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт), 883,33 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), 26214,01 грн заборгованості за нарахованими процентами, 150 грн заборгованості за комісією за відкриття рахунку.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що після спливу дії договору право кредитодавця на стягнення процентів за кредитом і пені припиняється, а тому вимоги про їх стягнення у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, задоволенню не підлягають. В таких правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, після закінчення строку дії договору банк позбавлений можливості нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, передбачені договором.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на зазначене уваги не звернув і дійшов передчасного висновку про стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору.

ОСОБА_4 просив застосувати позовну давність до заявлених банком вимог.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 06 лютого 2013 року включно.

Відтак, обов'язок відповідача повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами існував у межах строку кредитування. У подальшому відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

У порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди на наведене уваги не звернули, не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не дослідили та не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору; правильно визначившись з початком перебігу позовної давності, суди дійшли неправильного висновку про розмір заборгованості, у тому числі за процентами, нарахованими поза межами строку дії договору, що підлягає стягненню.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 12 жовтня 2016 року в частині задоволення позову публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором скасувати, справу в скасованій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М.Коротун

М. Є.Червинська