ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/656/18 Справа № 212/4726/18 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 07 серпня 2018року, яке постановлено суддею Зіміним М.В. у м. Кривому Розі та повне судове рішення складено 08 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі- ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у розмірі 170000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що з 01.09.2010 до 30.12.2015 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював електрослюсарем з ремонту обладнання шахти «Гвардійська». 30 грудня 2015 року звільнений з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

За висновком МСЕК від 18.05.2017 року йому первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюванням, в подальшому 17.05.2015 року при повторному переогляді йому встановлено 40% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з переоглядом 01.05.2019 року.

У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 07 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 36000 (тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, його незаконність і необґрунтованість.

Відповідач вказує на те, що позивачем не доведено факт наявності моральної шкоди, оскільки надані суду документи такі, як акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК та медичні документи, є лише документами,що підтверджують виникнення у позивача професійного захворювання, однак жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди.

Окрім того відповідач вказує на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути моральну шкоду за період роботи у відповідача з 01.09.2010 по 30.12.2015, тобто за 5 років 3 місяці, тоді, як суд у рішенні визнав, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача моральну шкоду за весь період роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів зокрема 15 років 7 місяців за період з червня 1994 року по 30 грудня 2015 року. Відповідач вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди порушив засади розумності, виваженості та справедливості. Вказує на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги той факт, що у цій справі відсутні сукупні складові, які визначають можливість настання цивільно-правової відповідальності. При цьому зазначає, що у п.19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.02.2017 не вказано конкретних посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. Звертає увагу на те, що позивач звільнився з підприємства в грудні 2015 року у зв'язку із виходом на пенсію, а не внаслідок погіршення стану здоров'я, вказує і на те, що довідкою МСЕК від 17.05.2018 ОСОБА_1 повторно встановлено втрату працездатності у розмірі 40%, при цьому обсяг втрати професійної працездатності не визнаний сталим, тому вважає, що стан здоров»я позивача може бути відновлений за умови виконання ним медичних рекомендацій, проведення лікування, а за таких обставин немає підстав для відшкодування моральної шкоди.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 знав про шкідливі умови праці, але свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату, тому вважає, що позивач безвідповідально ставився до свого здоров'я, що призвело до виникнення у нього професійного захворювання з його вини. Вказує на те, що відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства, надавав додаткову відпустку за роботу в таких умовах праці, тобто позивач вживав заходи щодо скорочення впливу шкідливих факторів.

Окрім того, відповідач не погоджується із розміром судового збору, стягнутого судом, посилаючись на те, що суд частково, задовольнивши позовні вимоги, стягнув з відповідача судовий збір у повному обсязі.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 01.09.2010 року по 30.12.2015 року, часу звільнення у зв'язку з виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» підземним електросюсарем, що підтверджується копією трудової книжки останнього та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи (а.с.8-16)

Медичними висновками ДУ «Український НДІ промислової медицини», за №18 від 11.01.2017 року, №418 від 20.03.2018, встановлено професійний характер наявного у ОСОБА_1 захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст..) група «В» у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ступінь. Легенева недостатність другого ст.(а.с.23,26)

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 лютого 2017 року, складеного на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст..(пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст..) група «В» у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ступінь. Легенева недостатність другого ст., встановлених ДУ «Український науко-дослідний інститут промислової медицини» м.Кривий Ріг.

Відповідно п.п.16,17 акту професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: працюючи з 01.09.2010 року по 30.12.2015 року на дільниці №4 електромеханічної служби шахти «Гвардійська» підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував весь комплекс робіт з монтажу, демонтажу, ремонту, випробування й технічного обслуговування електричної частини гірничошахтного устаткування, кабельних ліній, сигналізації, освітлення та заземлення. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Зазначено, що причиною встановлення професійного характеру захворювання послужив також профмаршрут: 19.05.2000 по 31.08.2010 - підземний електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування дільниці №33 шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком». Причиною виникнення професійного захворювання зазначено: пил переважно фіброгенної дії.

У п.19 Акту зазначено, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 15 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання неможливо. (а.с.17-21)

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №044878 від 18.05.2017 року, ОСОБА_1 при первинному огляді встановлена ступінь втрати професійної працездатності 25 %-ХОЗЛ без визначення групи інвалідності, з 10.05.2017 до 01.06.2018, з переоглядом 01 травня 2018 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП.( а.с.22)

Відповідно до виписки з Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №050176 від 17.05.2018 року, ОСОБА_1 при повторному огляді встановлена ступінь втрати професійної працездатності 40 %-ХОЗЛ та третя група інвалідності з 02.05.2018 до 01.06.2019, з переоглядом 01 травня 2019 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно курортне лікування.( а.с.22)

Відповідно до виписних епікризів ОСОБА_1 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у зв'язку із професійним захворюванням. (а.с.24,25,27-28,29,30-31).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, в період праці на підприємстві відповідача, тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 лютого 2017 року, складеного на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», що причиною професійного захворювання ОСОБА_1 стало те, що останній, працюючи з 01.09.2010 року по 30.12.2015 року на дільниці №4 електромеханічної служби шахти «Гвардійська» підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, виконував весь комплекс робіт з монтажу, демонтажу, ремонту, випробування й технічного обслуговування електричної частини гірничошахтного устаткування, кабельних ліній, сигналізації, освітлення та заземлення. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Зазначено, що причиною встановлення професійного характеру захворювання послужив також профмаршрут: 19.05.2000 по 31.08.2010 - підземний електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування дільниці №33 шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком». Причиною виникнення професійного захворювання зазначено: пил переважно фіброгенної дії.

Отже в судовому засіданні був встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманням ним на виробництві відповідача, де він пропрацював більше 15 років в умовах шкідливих факторів професійного захворювання, у зв'язку з чим він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 40%, який встановлено до 01.06.2019 та отримав третю група інвалідності, внаслідок чого він змушений систематично проводити курси медикаментозного лікування.

Доводи відповідача про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути моральну шкоду за період роботи у відповідача з 01.09.2010 по 30.12.2015, тобто за 5 років 3 місяці, тоді, як суд у рішенні визнав, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача моральну шкоду за весь період роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів зокрема 15 років 7 місяців за період з червня 1994 року по 30 грудня 2015 року, не можуть бути прийняти колегією суддів до уваги, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, судом було встановлено, що на підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацював більше 15 років, що підтверджено його трудовою книжкою і актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 лютого 2017 року, в якому зокрема відображено, що причиною професійного захворювання ОСОБА_1 стало те, що останній, працюючи з 01.09.2010 року по 30.12.2015 року на дільниці №4 електромеханічної служби шахти «Гвардійська» підземного гірничого цеху Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Окрім того у цьому ж акту вказано, що причиною встановлення професійного характеру захворювання послужив також профмаршрут: 19.05.2000 по 31.08.2010 - підземний електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування дільниці №33 шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком». Отже наведене вказує на те, що на підприємстві відповідача ОСОБА_1 став працювати з 19 травня 2000 р. по день звільнення 30 грудня 2015 року, що становить термін 15 років 7 місяців 10 днів.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ ««Кривбасзалізрудком» обов'язку виконувати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 відповідачем заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч.2 ст.153, ст. 73, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Таким чином, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв»язку з ушкодження здоров»я.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача 40 % на строк з 02.05.2018 до 01.06.2019, з переоглядом 01 травня 2019 року, встановлення третьої групи інвалідності, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку він отримав у зв'язку із ушкодженням здоров'я, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і в цій частині відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом та поданні апеляційної скарги позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється зі фіксованою ставкою (п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задовлення.

Рішення Жовтневого районного суду м.КривогоРогу від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: