Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 401/2321/17

провадження № 61-38574св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Знам'янської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, державного підприємства «Світловодське лісове господарство»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року у складі судді Баранець А. М. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Авраменко Т. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року перший заступник керівника Знам'янської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, державного підприємства «Світловодське лісове господарство» (далі - ДП «Світловодське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами, розірвання договору та повернення лісової ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2011 року між ДП «Світловодське лісове господарство» (постійним лісокористувачем) та ОСОБА_1 (тимчасовим лісокористувачем) укладено договір на право довгострокового тимчасового користування лісами строком на 20 років.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 договору постійний лісокористувач на підставі розпоряджень голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 16 грудня 2011 року № 1100-р та від 27 листопада 2007 року № 858-р виділяє та передає, а тимчасовий лісокористувач приймає у строкове платне користування лісову ділянку для використання у культурно-оздоровчих цілях, загальною площею 1,25 га, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство». На виконання договору ОСОБА_1 було передано вказану земельну ділянку, що підтверджується актом приймання-передачі лісової ділянки від 22 грудня 2011 року, підписаним ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та заперечень.

Вказував, що відповідач умови договору не виконав, плату за використання лісових ресурсів не вносив.

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області заборгованість з оплати за довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року № 07-12-1/11-6 у розмірі 7 141,31 грн; розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року № 07-12-1/11-6, укладений між ДП «Світловодське лісове господарство» та ОСОБА_1; зобов'язати ОСОБА_1 повернути ДП «Світловодське лісове господарство» лісову ділянку загальною площею 1,25 га, грошовою вартістю 2 392,5 грн, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство» в адміністративних межах Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області за межах населених пунктів у стані, придатному для ведення лісового господарства, не гіршому, ніж одержав ОСОБА_1 на підставі акту приймання-передачі від 22 грудня 2011 року, з характеристиками, що визначені матеріалами лісовпорядкування на момент закінчення лісокористування відповідно до договору довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року № 07-12-1/11-6.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року позов прокурора задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області заборгованість з оплати за довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року № 07-12-1/11-6 у розмірі 7 141,31 грн.

Розірвано договір довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року № 07-12-1/11-6, укладений між ДП «Світловодське лісове господарство» та ОСОБА_1

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути державному підприємству «Світловодське лісове господарство» лісову ділянку загальною площею 1,25 га, грошовою вартістю 2 392,5 грн, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство» в адміністративних межах Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області за межах населених пунктів у стані, придатному для ведення лісового господарства, не гіршому, ніж одержав ОСОБА_1 на підставі акту приймання-передачі від 22 грудня 2011 року, з характеристиками, що визначені матеріалами лісовпорядкування на момент закінчення лісокористування відповідно до договору довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року № 07-12-1/11-6.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконував зобов'язання за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року та не сплачував плату за спеціальне користування лісовою ділянкою з моменту укладення договору, що є істотним порушенням умов договору на право довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, укладеного 22 грудня 2011 року між ДП «Світловодське лісове господарство» та ОСОБА_1, який підлягає розірванню у судовому порядку.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову першого заступника керівника Знам'янської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, ДП «Світловодське лісове господарство».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України.

Крім того, вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами, розірвання договору та повернення лісової ділянки пред'явлені до ОСОБА_1, який договором дарування від 01 вересня 2012 року відчужив свої права на спірне майно товариству з обмеженою відповідальністю «СВ Маяк» (далі - ТОВ «СВ Маяк»), яке до участі у справі залучено не було, що позбавило суд можливості з'ясувати хто фактично користується лісовою ділянкою та хто має вносити плату (ренту) за користування лісової ділянки, наданої ОСОБА_1 у 2011 році для використання у культурно-оздоровчих цілях.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, заступник прокурора Кіровоградської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, та земельна ділянка, яку ОСОБА_1 подарував ТОВ «СВ Маяк», не є однією й тою самою земельною ділянкою. Подарована земельна ділянка ТОВ «СВ Маяк» не межує та не накладається на землі лісового фонду, тому їх не можна ототожнювати та поєднувати, оскільки рішенням Кіровоградської обласної державної адміністрації від 16 грудня 2011 року ОСОБА_1 було виділено саме лісову ділянку.

Посилається на те, що вказані обставини не були належним чином встановлені судами. При цьому ОСОБА_1 був повідомлений про дату судового засідання у районному суді у порядку, передбаченому ЦПК України, крім того вказане саме по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а для ухвалення нового рішення по суті доведених вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 16 грудня 2011 року №1100-р «Про виділення для довгострокового тимчасового користування лісової ділянки ОСОБА_1.» на підставі його заяви та відповідно до статей 18, 67, 74 ЛК України, розпорядження голови обласної державної адміністрації від 27 листопада 2007 року № 858-р «Про затвердження нормативів плати за спеціальне використання лісових ресурсів місцевого значення» вирішено: виділити ОСОБА_1 лісову ділянку площею 1,25 га, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство» у тимчасове довгострокове користування терміном на 20 років для використання у культурно-оздоровчих та спортивних цілях; плату за використання лісової ділянки встановлено у розмірі, визначеному розпорядженням голови Обласної державної адміністрації від 27 листопада 2007 року № 858-р «Про затвердження нормативів плати за спеціальне використання лісових ресурсів місцевого значення»; доручено ДП «Світловодське лісове господарство» укласти зі ОСОБА_1 договір на тимчасове довгострокового користування лісами; рекомендовано Обласному управлінню лісового та мисливського господарства зареєструвати договір на тимчасове довгострокове користування лісами, укладений між довгострокового користування лісами та ОСОБА_1

22 грудня 2011 року між ДП «Світловодське лісове господарство» (постійним лісокористувачем) та ОСОБА_1 (тимчасовим лісокористувачем) був укладений договір на право тимчасового довгострокового користування лісами №07-12-1/11-6 строком на 20 років, відповідно до пункту 1.1 якого постійний лісокористувач виділяє та передає, а тимчасовий лісокористувач приймає у строкове платне користування лісову ділянку для використання у культурно-оздоровчих цілях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував зобов'язання за договором та не сплачував плату за спеціальне користування лісовою ділянкою з моменту укладення договору, що є істотним порушенням умов договору на право довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, укладеного 22 грудня 2011 року між ДП «Світловодське лісове господарство» та ОСОБА_1, який підлягає розірванню у судовому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову прокурора, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України.

Крім того, вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами, розірвання договору та повернення лісової ділянки пред'явлені до ОСОБА_1, який договором дарування від 01 вересня 2012 року відчужив свої права на спірне майно ТОВ «СВ Маяк», яке до участі у справі залучено не було, що позбавило суд можливості з'ясувати хто фактично користується лісовою ділянкою та хто має вносити плату (ренту) за користування лісової ділянки, наданої ОСОБА_1 у 2011 році для використання у культурно-оздоровчих цілях.

З судовими рішеннями судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд, зокрема, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Апеляційний суд встановив, що 01 вересня 2012 року було укладено договір дарування між ОСОБА_1 (дарувальником) та ТОВ «СВ МАЯК» (обдаровуваного), за пунктом 1 умов якого дарувальник передає у власність, а обдаровуваний приймає подарунок - комплекс будівель спортивно-технічної бази відпочинку «Дніпро», що розташований за адресою Кіровоградська область, Світловодський район, Павлівська сільська рада, масив «Лісозаводський», вул. Лісозаводська, 3/1. Згідно з пунктом 2 зазначеного договору земельна ділянка знаходиться на праві оренди згідно договору від 22 грудня 2011 року № 07-12-1/11-6 та згідно довідки відділу Держкомзему у Світловодському районі від 13 липня 2011 року визначено кадастровий номер НОМЕР_1, та загальну площу 1,1547 га.

Тобто, судом встановлено, що на час розгляду цієї справи, ОСОБА_1 не був землекористувачем земельної ділянки з кадастровий номер НОМЕР_1.

Суд першої інстанції всупереч наведеній вище нормі процесуального права не залучив до участі у справі землекористувача вказаної земельної ділянки - ТОВ «СВ Маяк» та не встановив вказаних обставин, що позбавило суд можливості з'ясувати, хто фактично користується лісовою ділянкою, яку прокурор просить повернути ДП «Світловодське лісове господарство» та хто мав вносити плату за користування лісової ділянки, у кого виник борг за сплату таких платежів.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, був позбавлений процесуальної можливості залучати нових учасників справи та з цих підстав відмовив у задоволенні позову. Проте спір та позовні вимоги прокурора фактично залишилися не вирішеними.

Не залучивши ТОВ «СВ Маяк» до участі у справі, не отримавши та не оцінивши його доводи щодо заявлених позовних вимог прокурора, суди були позбавлені можливості встановити усі необхідні обставини для правильного вирішення справи.

Крім того, апеляційний суд встановив, що відповідно до довідки виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області від 27 вересня 2017 року № 1538/02-01-16, якою повідомлено, що за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, пров. Олімпійський, 13 будь-яка інформація щодо зареєстрованих осіб відсутня. Стосовно громадянина ОСОБА_1 відомо, що він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 23 жовтня 2012 року по день зняття з реєстрації - 26 березня 2013 року. На теперішній час інформація про місце реєстрації й інші персональні дані щодо громадянина ОСОБА_1 відсутня.

Усі подальші виклики у судові засідання ОСОБА_1 судом першої інстанції здійснювались за адресою, за якою він не проживав та не був зареєстрований з 26 березня 2013 року, тому був позбавлений можливості захистити свої права через необізнаність щодо пред'явлених до нього вимог.

Отже, судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_1, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, чим було порушено його права на справедливий суд і на ефективний засіб юридичного захисту, передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, апеляційний суд не врахував, що вказана обставина сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті доведених вимог.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не забезпечили повний та всебічний розгляд справи, належним чином не встановили усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановили належним чином питання про склад осіб, чиїх інтересів стосується вирішення цього спору та які повинні брати участь у справі, що призвело до передчасного відмови у задоволенні позову прокурора, а спір фактично було залишено не розглянутим.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, вирішувати питання про склад осіб, які беруть участь у справі, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам також необхідно перевірити доводи касаційної скарги прокурора про те, що земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, та земельна ділянка, яку ОСОБА_1 подарував ТОВ «СВ Маяк», не є однією й тою самою земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 травня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк