Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 359/3849/14-ц

провадження № 61-5896св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року у складі судді Журавського В. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року у складі суддів: Касьяненко Л. І., Гуля В. В., Іванової І. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її брат ОСОБА_3 Після його смерті вона звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом, але приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О. В. повідомила, що не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки за життя ОСОБА_3 склав заповіт на ОСОБА_2 Разом з тим, перед смертю ОСОБА_3 важко хворів, перебував в лікарні, ОСОБА_2 скористалась його безпорадним станом та домоглась підписання ним заповіту на її користь. В момент посвідчення заповіту 13 серпня 2013 року ОСОБА_3 вже не міг сам ходити та сам себе обслуговувати. Після довготривалих погроз ОСОБА_3, перебуваючи під психологічним тиском та у безпорадному стані, змушений був підписати заповіт на користь ОСОБА_2 Таким чином, ОСОБА_3 заповіт підписав проти своєї дійсної волі внаслідок здійснення на нього психологічного тиску. Крім того, на час складення заповіту ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Підпис ОСОБА_3 на медичних документах не відповідає підпису в заповіті, а тому у неї є також підозра, що підпис ОСОБА_3 в заповіті підроблений.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з висновку судово-психіатричного експерта №11ц від 09 грудня 2015 року вбачається, що відповісти на питання, чи страждав ОСОБА_3 будь-яким психічним розладом, в якому психічному стані він знаходився під час підписання та посвідчення заповіту 13 серпня 2013 року та чи міг ОСОБА_3 за своїм психічним станом 13 серпня 2013 року давати звіт своїм діям, розуміти значення своїх дій та керувати ними, неможливо через недостатність та суперечливість даних. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 в момент підписання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. У досліджених у судовому засіданні доказах не міститься жодних відомостей, які б свідчили про складення ОСОБА_3 оспорюваного заповіту під психологічним тиском з боку ОСОБА_2 чи будь-якої іншої особи. Вказівка позивача на те, що заповіт, складений ОСОБА_3 13 серпня 2013 року, підписаний не ним, а іншою особою, спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема показами свідка приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О. В. Оскільки заповіт підписаний ОСОБА_3 у її присутності та посвідчений нею.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3 в момент підписання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, доказів, які б свідчили про складення ОСОБА_3 оспорюваного заповіту під психологічним тиском з боку ОСОБА_2 чи будь-якої іншої особи, матеріали справи не містять, посилання на те, що заповіт підписано не ОСОБА_3, а іншою особою, також спростовуються матеріалами справи.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що вона неодноразово заявляла клопотання щодо проведення комплексної посмертної психологічно-психіатричної та почеркознавчої експертизи для встановлення факту насильства та тиску на заповідача з боку ОСОБА_2 Відмова судів у проведенні експертиз позбавила позивача можливості довести обставини, на підставу своїх вимог. Крім того, суд вибірково враховував покази свідків, не вмотивувавши перевагу одних доказів над іншими.

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були рідними братом та сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер. 13 серпня 2013 року він склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він матиме право, заповів ОСОБА_2

Після його смерті ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Криворучко О. В. із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв'язку з наявністю спадкоємця за заповітом.

На підставі частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК Україниправочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК Україниможе бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року.

З висновку судово-психіатричної експертизи №11ц від 09 грудня 2015 року встановлено, що відповісти на питання про те, чи страждав ОСОБА_3 будь-яким психічним розладом, в якому психічному стані він знаходився під час підписання та посвідчення заповіту 13 серпня 2013 року та чи міг ОСОБА_3 за своїм психічним станом 13 серпня 2013 року давати звіт своїм діям, розуміти значення своїх дій та керувати ними, неможливо через недостатність та суперечливість даних.

Таким чином, позивачем не доведено абсолютну неспроможність ОСОБА_3 на момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому заповіт не можна визнати недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України.

Відповідно до статті 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається недійсним.

Разом з тим, як повну неспроможність заповідача у момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій і керувати ними, так і застосування фізичного та/або психічного тиску на спадкодавця, що впливали на волю заповідача, із наданих доказів судами не встановлено.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (стаття 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 неодноразово заявляла клопотання щодо проведення комплексної посмертної психологічно-психіатричної та почеркознавчої експертизи для встановлення факту насильства та тиску на заповідача з боку ОСОБА_2, а відмова судів у проведенні експертиз позбавила позивача можливості довести обставини, на підставу своїх вимог, є необґрунтованими з огляду на таке.

Суд першої інстанції відхилив зазначене клопотання із належним обґрунтуванням причин відмови, пославшись на те, що у справі призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, яка дала висновок про неможливість встановити, чи страждав ОСОБА_3 будь-яким психічним розладом, в якому психічному стані перебував у момент підписання та посвідчення заповіту; нових даних, які свідчили б про негативний психічний стан ОСОБА_3, не надано, а тому підстави для проведення експертизи відсутні.

Щодо проведення почеркознавчої експертизи, ОСОБА_1 просила в цій частині клопотання з'ясувати умови, за яких ставився підпис заповідача (незвичні умови, наявність збиваючих факторів), а не справжність підпису ОСОБА_3 у заповіті. Тобто, оспорюючи заповіт з підстав підробки підпису заповідача, ОСОБА_1 не доводила обставини щодо належності підпису у заповіті від імені ОСОБА_3 іншій особі.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В.В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик