Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 442/2665/15

провадження № 61-21171св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

суб'єкт оскарження - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області Мацур Маряна Степанівна,

заінтересована особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В., від 19 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області Мацур М. С., заінтересована особа - ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по аліментах та проведення розрахунку заборгованості по аліментах відповідно до вимог закону.

Свої вимоги заявник обґрунтувала тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 березня 2000 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 25 % мінімальної заробітної плати, починаючи з 26 березня 2000 року і до досягнення дочкою повноліття. 31 березня 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Мацур М. С. проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по аліментах за період з 26 березня 2000 року по 31 березня 2015 року, який суперечить статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), статті 195 СК України та пункту 7.5.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, оскільки розмір нарахованих аліментів обчислений виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, а не середньої заробітної плати для працівника відповідної місцевості, оскільки боржник ОСОБА_4 не працював та доходів не отримував, що підтверджується копією трудової книжки, яка є в матеріалах виконавчого провадження.

Із урахуванням зазначеного, позивач вважала вищезазначені дії державного виконавця неправомірними, у зв'язку із чим просила скаргу задовольнити, визнати дії державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ Мацур М.С. щодо нарахування заборгованості ОСОБА_4 по аліментах на її користь на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 26 березня 2000 року по 31 березня 2015 року неправомірними, скасувавши такий розрахунок, а також зобов'язати державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ Мацур М. С. провести розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_4 за вказаний період відповідно до вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», статті 195 СК України та пункту 7.5.2. Інструкції про проведення виконавчих дій.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, у складі судді Герасимків Л. І., від 10 березня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_4, починаючи з часу нарахування аліментів і до часу постановлення оскаржуваної ухвали не працював, офіційного заробітку не мав, а тому такий фактор, в силу положень частини третьої та четвертої статті 195 СК України, вірно взято до уваги державним виконавцем при визначені розміру аліментів, оскільки порядок визначення розміру аліментів, про який вказує заявник, застосовувався лише після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» у редакції Закону від 04 листопада 2010 року № 2677?VI. Натомість стягнення аліментів проводилось у розмірі не менше 25 % мінімальної заробітної плати, що відповідає нормам закону та положенню самого виконавчого листа.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2016 року скасовано та постановлено нову, якою скаргу ОСОБА_2 задоволено. Визнано дії державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області Мацур М. С. щодо нарахування заборгованості боржника ОСОБА_4 по аліментах на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 26 березня 2000 року по 31 березня 2015 року неправомірними. Розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_4 по аліментах на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведений 31 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області Мацур М. С. за період з 26 березня 2000 року по 31 березня 2015 року, скасовано. Зобов'язано державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області Мацур М. С. провести розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_4 по аліментах на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 26 березня 2000 року по 31 березня 2015 року у відповідності до вимог діючого у вказаний період законодавства.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що при нарахуванні боржнику ОСОБА_4 аліментів державному виконавцю слід було виходити із розміру середньої (середньомісячної) заробітної плати для відповідної місцевості, а не з розміру мінімальної заробітної плати.

У грудні 2016 року ОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2016 року та залишити в силі ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2016 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, заявник посилається на те, що апеляційним судом було проігноровано обов'язковість та преюдиційність рішення Дрогобицького міського суду Львівської області від 06 квітня 2000 року у справі № АЕ?30?2000, яким із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 вирішено стягувати аліменти на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 25 % мінімальної заробітної плати. Здійснюючи розрахунок, державний виконавець, із урахуванням вказаного рішення міського суду, взяла до уваги саме розмір мінімальної заробітної плати. Апеляційним судом при вирішенні поданої заявником скарги було застосовано норми права, які не підлягають до застосуванню у правовідносинах, що виникли, оскільки частина третя статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», стаття 195 СК України та підпункт 7.5.2 пункту 7.5 Інструкції про проведення виконавчих дій, підпункт 7.13.1 пункту 7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень врегульовують порядок проведення розрахунку заборгованості, а не питання встановлення належного виконання боржником свого обов'язку по сплаті аліментів відповідно до судового рішення.

19 січня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2017 року справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області Мацур М. С., заінтересована особа - ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по аліментах та проведення розрахунку заборгованості по аліментах відповідно до вимог законупризначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 09 грудня 2008 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано дублікат виконавчого листа АЕ-30-2000, на підставі якого відділом ДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь заявника аліменти на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 25 % мінімальної заробітної плати, починаючи з 26 березня 2000 року і до досягнення дочкою повноліття.

Під час перебування виконавчого листа на виконанні у ВДВС Дрогобицького МУЮ Львівської області, державним виконавцем Мацур М. С. на вимогу заявника складено розрахунок по сплаті боржником ОСОБА_4 у період з 26 березня 2000 року по 31 березня 2015 року аліментів. У вказаному розрахунку йдеться про законність дій державного виконавця щодо нарахування аліментів, виконання боржником свого обов'язку щодо сплати таких аліментів у встановленому порядку, а також вказано про існуючу переплату у розмірі 982, 75 грн.

Статтею 195 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.Якщо ж платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (наведена частина статті із змінами, внесеними згідно із Законом № 2677-VI від 04 листопада 2010 року). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом .

Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після винесення судового рішення про стягнення аліментів. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, виданих судами, а відповідно до положень статті 74 вказаного Закону розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні.

Положення щодо визначення заборгованості по сплаті аліментів, виходячи із середньої (середньомісячної) заробітної плати для конкретної місцевості, містилися також у пункті 7.5.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, яка діяла до квітня 2012 року, а також містяться у пункті 7.13.1 чинної Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову про задоволення скарги ОСОБА_2, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм дійшов обґрунтованого висновку про те, що зроблений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментах, що стягувалися із ОСОБА_4 на підставі рішення Дрогобицького міського суду Львівської області від 06 квітня 2000 року, за період 26 березня 2000 року по 31 березня 2015 року є неправильним та таким, що не відповідає вимогам закону, який регулював порядок нарахування аліментів у відповідний час, а тому дії державного виконавця з його складання є неправомірними.

Апеляційним судом зроблено обґрунтований висновок про те, що складаючи розрахунок заборгованості по аліментам, враховуючи ту обставину, що платник за період стягнення аліментів офіційно не був працевлаштований, державному виконавцю, із урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України, необхідно було виходити із розміру середньої (середньомісячної) заробітної плати для відповідної місцевості, а не із розміру мінімальної заробітної плати.

Із урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції, врахувавши інтереси дитини та встановлені законом гарантії їх дотримання, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2, оскільки розрахунок заборгованості державним виконавцем було складено без урахування вимог Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на момент стягнення аліментів, а також Сімейного кодексу України.

Колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта