Справа № 222/1083/18
Провадження № 2/222/378/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 листопада 2018 року смт. Нікольське
Володарський районний суд Донецької області в складі:
судді Доценко С.І.,
за участі секретаря Болбат Н.І.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу в залі суду смт. Нікольське за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» про захист прав споживача,-
Ухвалою суду від 02.08.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за заявою ПАТБанк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У визначений ухвалою суду від 02.08.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, який прийнятий разом з позовною заявою, в якому відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строків позовної давності.
Крім того, 21.08.2018 року відповідач подав зустрічну позовну заяву про захист прав споживача. В поданій заяві просить суд визнати неправомірними дії ПАТ Банк «ТРАСТ» по нарахуванню суми боргу та визнати недійсним кредитний договір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачем до позовної заяви не додано належних доказів, що дійсно ОСОБА_1 має перед банком грошові зобовязання, так як до позовної заяви не додано кредитного договору № R101.0016801 від 07.08.2012 року. Заява-анкета, заява про надання кредити на споживчі цілі не можуть підтверджувати існування боргу, оскільки вони є лише пропозицією укласти договір і для укладення договору обовязковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції, відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. Умови та правила обслуговування кредитів на споживчі цілі, а також тарифи банку на розрахуково касове обслуговування не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на ОСОБА_1, що свідчить, на думку відповідача, про те, що вони на нього не розповсюджуються.
Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився.
Дослідивши заявлені по суті справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно Додатку №1 до Договору №R161.0012057 від 07.08.2012 року, позичальник повинен сплачувати кредит та проценти за договором щомісячними платежами у строк, зазначений в Додатку.
Пунктом 2.2.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, у клієнта виникає обов'язок сплачувати проценти по кредиту та інші комісії, пені та плати, які передбачені тарифами РКО. Розрахунок процентів на залишок заборгованості по кредиту здійснюються щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з першого дня одержання кредиту по передостаннього строку дії кредиту.
Відповідно до п.3.1.7 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, проценти нараховуються кредитором щомісячно з розрахунку фактичної кількості днів у процентному періоді та бази 365 днів у році (366 днів у високосному році) на суму фактичної заборгованості по кредиту на кінець операційного дня.
За несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3 (нуль цілих три десятих) процента від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Сума пені стягується Кредитором на підставі договірного списання з рахунку Клієнта після повного погашення ним суми простроченої заборгованості.(п.4.3 вищевказаних умов).
Відповідно до статті 1054 ЦК Україн, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Таким чином, в ході судового розгляду знайшло своє підтвердження факт виникнення у відповідача повернути кредит, сплатити проценти та комісії за кредитним договором №R161.0012057 від 07.08.2012 року, укладеним 07.08.2012 року з ПАТ Банк ТРАСТ.
Проте, не заперечуючи наявність боргових зобов'язань перед банком по кредитному договору, відповідач надав суду заяву про застосування до спірних правовідносин строки позовної давності.
Так, відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому, частиною першою ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, є незмінною і підстав для відступлення від неї не вбачається.
Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно розрахунку заборгованості від 23.03.2018 року, відповідачем був здійснений останній платіж за кредитним договором 03.09.2014 року на суму 1300,37 грн. і вказана обставина визнається відповідачем.
Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом лише 10.07.2018 року. При цьому, за умовами кредитного договору №R161.0012057 від 07.08.2012 року та Додатку №1 до нього, строк дії договору становить 36 місяців, а останній платіж за договором мав бути здійснений відповідачем до 07.08.2015 року.
Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву 10.07.2018 року, звернувся до суду із пропуском трирічного строку позовної давності щодо чергових платежів, встановлених умовами договору та Додатком №1 до нього, до 03.07.2015 року, поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом не встановлено, заяв про поновлення строку позовної давності до суду не надходило.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №R161.0012057 від 07.08.2012 року в межах строку позовної давності з моменту звернення до суду 10.07.2015 року в розмірі 1365,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 950,44 грн., заборгованості за відсотками в сумі 10,93 грн. та заборгованість з комісії в сумі 404,15 грн., тобто за останнім платежем згідно Додатку №1 до кредитного договору, який мав бути здійснений відповідачем в період з 06.07.2015 року по 07.08.2015 року.
Що стосується вимог про стягнення пені то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.
Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
В пункті 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження Володарський та Волноваський райони Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року.
Проте, згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.
Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в зоні проведення антитерористичної операції, а тому на нього розповсюджуються норми ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, відповідно до якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» № 197.
Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нарахована пеня, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
При прийнятті рішення щодо відмови в зустрічному позові, суд виходить з наступного.
Відповідач за зустрічним позовом не скористався своїм правом надати відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про захист прав споживача.
Із тексту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився і згоден з тим, що акцептом його оферти про укладення договору є дії кредитора по відкриттю рахунку та підписанню ним заяви про надання кредиту на споживчі цілі та Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі.
Таким чином, своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування і достовірність наданої йому інформації.
В ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.
Згідно ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, та ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Пунктами 2.1, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, визначено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.
Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.
Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.
Пунктом 3 ч.7 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди.
Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.
Проте, позивач ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.
Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В укладеному між сторонами у письмовій формі договору, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.
Відповідно до положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
За правилами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсними не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог.
При укладенні договору позичальник був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти їх підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано.
Позивач за зустрічним позовом правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався, а навпаки користувався наданими йому кредитними коштами та належним чином виконував умови договору.
З огляду на вищенаведене, враховуючи, що доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі.
Вирішуючи питання про судові витрати за позовом ПАТ Банк «ТРАСТ», суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та, враховуючи часткове задоволення позову (3,9%), стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 68,72 грн.
Крім цього, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору та йому у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, а тому на підставі ч.7 ст.141 ЦПК України судові витрати, слід компенсувати за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, .ст. 15, 16, 526, 530, 610, 611, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» про захист прав споживача відмовити в повному обсязі.
Повний текст рішення виготовлений 19.11.2018 року.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя С.І. Доценко