Справа № 2-3654/05
Провадження № 4-с/638/19/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Подосокорської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за скаргою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця.

В судові засідання призначені до розгляду на 11.06.2018 року, 13.09.2018 року, 19.11.2018 року заявник не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин

Згідно з положенням ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник три рази не з'явився в судові засідання, належним чином повідомлений про розгляд справи, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, суд про причини неявки не повідомляв.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п. 3 частини першої ст. 257 ЦПК України та положень ст. 223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення про причини нявки. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив причин неявки, так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду, оскільки викладене свідчить про втрату заявником заінтересованості у вирішенні даного спору та дає суду підстави для залишення скарги без розгляду, оскільки за таких обставин проведення судового розгляду справи без участі заявника суперечило б наданим ЦПК України правам заявника.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.131, 223, 257, 258, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1, зацікавлена особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: