Провадження № 2/161/4071/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 листопада 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Черняка В.В.

за участю секретаря судового засідання - Новаковської В.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування будинку від 03.07.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. Крім неї, в квартирі зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_4. Вказує, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.12.2017 року шлюб між ними розірвано, однак з вересня 2017 року відповідач не проживає в будинку, місце його проживання їй не відоме, інтересу до житла не проявляє, обов'язків по його утриманню не виконує. Посилаючись на приписи ст.405 ЦК України, просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік. Крім того, покласти на ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач в судове засідання не з'являється, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань від відповідача не надходило.

За погодженням позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування будинку від 03.07.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 3206 (а.с.11).

З долученої до матеріалів справи копії будинкової книги вбачається, що у вказаному будинку, крім позивача, зареєстрований відповідач - ОСОБА_4 (а.с.8-10).

З доводів позивача, відповідач з вересня 2017 року не проживає за даною адресою, їх шлюб розірвано, фактичні шлюбні відносини припинено, його місце проживання не відоме.

Дана обставина підтверджується, також, актом обстеження умов проживання сім'ї жительки АДРЕСА_1, ОСОБА_2 станом на 04.10.2018 року № 690/01-08 від 04.10.2018 року, складеним комісією за участю дільничного інспектора в присутності свідків та наданими в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_6, які є сусідами позивача.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.

Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду доказів, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним житлом та доказів, що причини, у зв'язку з якими він був відсутній за місцем своєї реєстрації є поважними.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов щодо визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, слід задовольнити.

Згідно з ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

У відповідності до приписів ст..141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн.

На підставі ст.405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 77, 78, 141, 265, 268, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_1 виданий 21.11.1996 року Луцьким РВ УМВС України у Волинській області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.11.2018 року.

Суддя Черняк В.В.