Справа № 690/256/18
Номер провадження № 2/690/168/18
21.09.2018 року м. Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Линдюка В.С.,
секретар судового засідання Руденко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з позовною заявою у якій просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 на даний час на праві спільної часткової власності належить їй та її чоловіку ОСОБА_3 Відповідач по справі ОСОБА_2, яка є її онукою, зареєстрована у зазначеній квартирі, однак фактично там не проживає з 2015 року, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповідач не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку, однак у позасудовому порядку врегулювати даний спір не має можливості. Водночас реєстрація ОСОБА_2 у її квартирі перешкоджає реалізації права на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
Ухвалою судді Ватутінського міського суду Черкаської області від 08.08.2018 року відкрито провадження у справі, учасників справи повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала. Також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, та просила сплачені нею при подачі позову судові витрати з відповідача не стягувати.
Відповідач, будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 1 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судові засідання 06.09.2018 року та 21.09.2018 року не зявлялася, причину неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслала.
З огляду на вказане, судом 21.09.2018 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден з учасників справи у судове засідання не зявився.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1994 року, виданого Ватутінським міським органом приватизації, квартира АДРЕСА_3, належить ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності.
Місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відомостями відповідної будинкової книги та інформацією виконавчого комітету Ватутінської міської ради, отриманої судом в поряду ч. 6 ст. 187 ЦПК України.
Згідно акту депутата Ватутінської міської ради Черкаської області від 06.07.2018 року, ОСОБА_2 зареєстрована, але фактично не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2, яка посвідчена нотаріусом Іванівського міського нотаріального округу, та переклад якої українською мовою засвідчено приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_5, вона звертається до компетентних органів надає згоду та просить зняти її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями ЖК Української РСР, ЦК України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Верховним Судом України у постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З огляду на вказане, суд враховує, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.
Таким чином, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканця, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у приміщенні.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі позивача не проживає понад 1 рік, свої речі у ньому не зберігає і не користується ним, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та його утриманням не несе. Крім того, відповідачем висловлено бажання компетентним органам щодо зняття її з реєстраційного обліку за відповідною адресою.
З огляду на встановлені обставини справи, та те, що відповідач фактично висловила бажання припинити її реєстраційний облік у квартирі, що належить позивачу, суд вважає, що задоволення позовних вимог не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Водночас з урахуванням позиції позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за нею, суд не стягує їх з відповідача на її користь.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 76-81, 89, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 278-282, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Судовий збір залишити за позивачем та не стягувати його з відповідача.
Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Ватутінським міським судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити вказане рішення суду шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.С. Линдюк