Справа №203/1882/18
Провадження №2/0203/873/2018
26.11.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
- позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, третя особа управління-служба у справах дітей Центральної районної в місті Дніпрі ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
29 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, третя особа управління-служба у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі зареєстровано дитину відповідачки (невістка), яка у ній не мешкає від червня 2015 року без поважної причини. Сама відповідачка також ніколи у квартирі не проживала і, рішенням суду визнана такою, що втратила право користування житлом. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 2 4, 16, 20 22).
У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, пояснивши, що є власником квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі зареєстровано дитину відповідачки (малолітнього ОСОБА_3), яка у ній не мешкає від часу реєстрації тобто від червня 2015 року без поважної причини. Сама відповідачка також ніколи у квартирі не проживала, і рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2017 року визнана такою, що втратила право користування житлом.
Відповідачка до суду не зявилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Представник третьої особи до суду також не зявився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с. 31).
Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 5 7).
У квартирі з дозволу позивача від 25.06.2015 року було зареєстровано відповідачку (дружина пасинка) (а.с. 10).
29 грудня 2015 року у квартирі без дозволу позивача було зареєстровано також дитину відповідачки малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).
Від червня 2015 року тобто від моменту реєстрації, відповідачка та її дитина за вказаною адресою не мешкає, про що свідчать відповідні акти про непроживання від 23.06.2017 року та 29.05.2018 року (а.с.а.с. 28, 29).
Крім того, факт непроживання у квартирі без поважних причин відповідачки (а відповідно й дитини) додатково підтверджується заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2017 року, ухваленим у цивільній справі №203/2463/17, яке набрало законної сили (а.с. 8).
Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.
У відповідності зі статтею 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що дитина відповідачки разом з відповідачкою не мешкає у квартирі, що належить позивачеві на праві власності, від червня 2015 року, отже згідно з приведеною нормою втратила право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідачки не існує.
Таким чином, факт реєстрації дитини відповідачки у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, отже позов підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Визнати малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №78 у будинку №135Б по проспекту Олександра Поля в місті Дніпрі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 27 листопада 2018 року.
Суддя М.О. Католікян