КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/338/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.

за участю секретаря - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовідбанк», ОСОБА_3 про припинення поруки,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Серебряннікової Валерії Валеріївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року,

встановив:

у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив, з урахуванням уточнень від 18.02.2015, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за Кредитним договором №46/АА-113.07.2 від 23.10.2007, укладеного між ним та ОСОБА_3, 15 204,28 дол. США та пені в сумі 149 393 грн. 14 коп., поручителем за яким виступила ОСОБА_4 за Договором поруки від 23.10.2007.

В листопаді 2014 р. ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати поруку за Договором від 23.10.2007 припиненою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року в задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічний позов було задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - Серебряннікова В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ПАТ «Родовід Банк» - Сухої М.В., ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи поданої заяви, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ «Родовід Банк» просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, з яким 23.10.2007 було укладено Кредитний договір №46/АА/113.07.2 та ОСОБА_4, з якою того ж дня було укладено Договір поруки, заборгованість, яка складається з тіла кредиту - 10 275, 11 дол. США, заборгованості по процентам - 4 929,17 дол. США, пені в сумі 133 342 грн. 65 коп. та 3% річних за прострочення сплати заборгованості - 16 050 грн. 29 коп.

Відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати поруку за Договором від 23.10.2007 р. припиненою, посилаючись на те, що позивач за первісним позовом пропустив встановлений законом строк для звернення з вимогою до неї про стягнення заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року в задоволенні первісного позову було відмовлено, а зустрічний позов - задоволено.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовами Кредитного договору №46/АА-113.07.2 від 23.10.2007 було передбачено щомісячну сплату частини тіла кредиту та процентів. Оскільки останній платіж на погашення було здійснено 22.10.2010, а до суду з даним позовом банк звернувся лише 25.04.2014, тому банком було пропущено строк позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії поруки, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України не є строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора і суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Висновок суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Однак з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості погодитись не можна, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, між ОСОБА_3 та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», 23.10.2007 було укладено Кредитний договір №46/АА-113.07.2, за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 17 980 дол. США на строк до 23.10.2014 зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом. В п. 3.1. Договору було передбачено сплату тіла кредиту в сумі 214 дол. США та процентів на фактичну суму заборгованості. Відповідач не оспорює факт укладення вказаного договору та отримання кредиту. Відповідно до наданих ПАТ «Родовід банк» Виписки з особового рахунку ОСОБА_3 він здійснював погашення тіла кредиту та процентів до 22.10.2010 (а/с 90-106).

Вимоги про дострокове погашення заборгованості за договором позивач позичальнику та поручителю не направляв, а звернувся до суду з даним позовом 25.04.2014. В Розрахунку заборгованості за Кредитним договором позивач зазначив про прострочення сплати тіла кредиту з 13.05.2009, процентів за кредитом з 11.11.2008. Із зазначених дат позивачем було проведено нарахування пені за умовами договору в розмірі подвійної процентної ставки за кредитом - 25% та 3% річних. В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач збільшив свої вимоги та просив стягнути заборгованість станом на 15.02.2015: тіло кредиту - 10 275,11 дол. США, проценти - 4 929,17 дол. США, 3% річних - 16 050 грн. 29 коп., пеня - 133 342 грн. 85 коп.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов'язковості виконання договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Законом також передбачено спеціальні строки позовної давності, зокрема тривалістю в один рік для вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), що закріплено в ст. 258 ЦК України.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, який починає спливати з моменту укладення договору та діє до дня закінчення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору ( ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному Кредитному договорі сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Оскільки сторонами договору було визначено термін його виконання до 23.10.2014, висновок суду про закінчення строку позовної давності, заяви про застосування якого були подані відповідачами до суду першої інстанції 29.02.2016 (а/с 117, 119), є невірним, а тому заборгованість по тілу кредиту слід обчислювати за період з 25.04.2011 відповідно до суми щомісячних платежів (214 дол. США), а також з урахуванням вимоги позивача про дострокове стягнення всієї суми заборгованості по кредиту - по 23.10.2014, що становить 8 349, 11 дол. США.

Заборгованість за процентами за даним Кредитним договором позивач розрахував (відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог) за період з 13.05.2009 по 01.01.2015, що перевищує строк закінчення договору - 23.10.2014, та заявлений з пропуском строку позовної давності. З урахуванням розміру заборгованості по тілу кредиту розмір процентів, що підлягає стягненню на користь позивача колегія суддів обчислює в розмірі 2 875 дол. США.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи, що позивачем після 15.02.2015 розмір позовних вимог щодо стягнення пені не змінювався, а відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розмір пені позивач визначив в Розрахунку заборгованості за період з 11.11.2008 по 29.01.2015, тобто з пропуском строку позовної давності, оскільки даний строк підлягає обчисленню з 25.04.2013, в зв'язку з чим на користь позивача підлягає стягненню сума пені - 43 046 грн. 28 коп.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки умовами Кредитного договору в п. 3.9. було передбачено сплату банку за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, за кожний день пені у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5 цього Договору, від суми простроченого платежу, підстав для задоволення вимог про стягнення 3 процентів річних немає.

Враховуючи викладене, первісний позов, заявлений банком до позичальника ОСОБА_3, підлягає частковому задоволенню.

В частині вирішення зустрічного позову судом першої інстанції було правильно взято до уваги доводи ОСОБА_4 щодо підстав для визнання поруки припиненою, і доводи, викладені представником апелянта в апеляційній скарзі в цій частині, висновків суду першої інстанції не спростовують.

23.10.2007 між позивачем та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки, за умовами якого вона взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком солідарно з позичальником за виконання зобов'язань ОСОБА_3 за Кредитним договором№46-АА-113.07.2. В п. 2.2. даного договору передбачено, що відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

В ч. 4 ст. 559 ЦК України закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

В Договорі поруки, укладеному між позивачем та ОСОБА_4 не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного погашення позичальником або поручителем заборгованості за кредитним договором, яка зазначається в п. 4.1. договору, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це не відповідає положенням ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тому застосуванню підлягають положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того, в п. 4.3. договору передбачено, що цей договір припиняється припиненням дії Кредитного договору, а також у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

За таких підстав, порука є строковим зобов'язанням, що не залежить від встановлення строку її дії, визначених договором або законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора, що свідчить про віднесення строку поруки до преклюзивних строків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За положеннями чч. 1 і 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

У випадку, якщо порука припинилася у зв'язку з тим, що кредитор не пред'явив відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, інститут позовної давності застосуванню не підлягає, оскільки право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Відповідно припиняється обов'язок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Позивач за первісним позовом вказує, що заборгованість за тілом кредиту виникла з 13.05.2009, а за процентами - з 11.11.2008, у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту і процентів протягом наступних шести місяців.

Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобов'язання поруки, і тому право кредитора по його закінченні припиняється і жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі заявити вимогу про стягнення заборгованості у в судовому порядку, кредитор не може.

Таким чином рішення суду в частині вирішення первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог, а в частині вирішення зустрічного позову - залишенню без змін.

Судові витрати по справі суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 3 321 грн. 21 коп.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Серебряннікової Валерії Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року скасувати в частині вирішення первісного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість в сумі 11 224,11 доларів США, пеню в розмірі 43 046 грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 3 321 грн. 21 коп.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року в частині вирішення зустрічного позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді