Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 509/2540/18

Номер провадження: 2/511/701/18

27 листопада 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі - Ніколас С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить змінити розмір аліментів, стягнених з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2013 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача та стягнути аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що розмір аліментів, які сплачуються відповідачем на підставі рішення суду, не дозволяє забезпечити дитині рівень життя, необхідний для повного фізичного, духовного, морального та гармонійного розвитку дитини. Підставою для зміни розміру стягуваних аліментів також вказала на зміни в ч.2 ст. ст.182 СК України, новою редакцією якої збільшено мінімальний розмір аліментів на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання позивач не з»явилась, просила суд справу розглядати без її участі, про що надала відповідну письмову заяву, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.(а.с.35,39)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні на розгляд справи по суті не з»явився, в підготовчому судовому засіданні суду пояснив, що він має офіційний заробіток працює в МП «Теком» і його заробіток складає по 3800 грн щомісячно., інших доходів не має.

Далі відповідач ОСОБА_2 про час та місце слухання справи по суті був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, про поважні причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав.

Суд, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України проводить розгляд справи за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою.

Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с.24)

Згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.02.2013 року і до повноліття дитини.(а.с.22)

Згідно довідки МП «Теком» ОСОБА_2 працює в МП «Теком» на посаді штукатура маляра з 23.08.2018 року і розмір його місячної заробітної плати становить 3800 грн (а.с.31)

Відповідно до довідки Овідіопольської селищної ради Одеської області №803 від 04.04.2018 року ОСОБА_3 проживає та зареєстрована по місцю проживання матері в смт Овідіополь, вул.Вінницька, 20 (а.с.25)

Суд вважає, що даний спір виник з шлюбно-сімейних відносин, позивач, звернувшись в суд за даним позовом фактично просить збільшити розмір аліментів на користь дитини, розмір яких було визначено раніше судом , так як їй вказаних коштів не вистачає на потреби та утримання дитини, а також врахувати, що на законодавчому рівні збільшився розмір мінімальних аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст.182 СК України до 50 відсотоків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною першою статті 192 СК України і відповідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). При цьому ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд, виходчи з аналізу даних норм права, приходить до висновку, що збільшення розміру аліментів на підставі ст.192 СК України можливо шляхом зміни способу їх присудження, так як такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією ВСУ , висловленою в постанові від 05.02.2014 року у справі №143цс13, якою суд вказав, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Також суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Однак Верховний Суд України у пункті 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.06.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку їм на відповідність нормам права, які регулюють дані правовідносини, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом із наданих по справі письмових доказів достовірно встановлено, що рішенням Овідіопольского районного суду Одеської області від 18.03.2018 року стягнено аліменти на користь позивач ОСОБА_1 на утримання дитини доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу ) відповідача ОСОБА_2 щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника, зміною матеріального та сімейного стану стягувача аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів..

Таким чином позивачка після винесення судового рішення мала право звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області суду аліментів, однак лише на підставі ст.192 СК України, в тому числі шляхом зміни раніше встановленого судом способу їх присудження, тобто із стягнення частки від заробітку відповідача на стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі.

Підстави для збільшення розміру аліментів визначені в ст.192 СК України, а підстави для зміни способу їх присудження їх визначення аліментів в грошовій твердій сумі визначені в ст.184 СК України.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

При цьому зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України і як результат збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред'явлення позову про зміну розміру аліментів, про що Верховний Суд вкотре наголосив в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі №536/1557/17, яка є лише однією із низки постанов по аналогічним спорам.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином позивачка, звернувшись в суд за заявою про збільшення розміру аліментів, повинна була довести в суді відповідно до вимог ст.192 СК України, що у неї після винесення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в 2013 році відбулися зміни, які зумовлюють збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Однак позивач ОСОБА_1 не надала суду таких доказів, які під час звернення до суду , так і після надання строку для усунення недоліків позовної заяви. Позивачка ніяким чином не підтвердила свій майновий, сімейний стан та зміни у ньому, не надала суду доказів зміни майнового стану відповідача та не довела наявність у нього інших доходів, в тому числі в отримання доходу натурплатою.

Відтак з врахуванням наведених мотивів, суд приходить до висновку про те, що позивачем по справі не доведено наявності змін в її матеріальному, сімейному стані, які б свідчили про те, що є підстави для збільшення розміру аліментів , які підлягають стягненню на користь доньки позивача, які раніше стягнені рішенням Овідіопольского районного суду Одеської області від 18.03.2013 року, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Дані обставини дають підстави для відмови позивачу в задоволенні її позовних вимог.

На підставі ст. 180,181,183,184, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук