БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/525/18
Провадження № 2/497/387/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши за відсутністю сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2018 року представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", яке з 21.05.2018року змінило назву на АТ "Комерційний банк "Приватбанк", звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.07.2008р. в сумі 33018,08 грн., та судових витрат - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1762грн., посилаючись в обгрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов'язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат.

Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за його відсутністю, та просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку з відсутністю в нього боргу перед позивачем.

Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно матеріалів, наданих суду, між позивачем та відповідачем 28.07.2008 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 70000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На твердження позивача, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконував ніяким чином. Представник позивача стверджує, що відповідач не виконує своїх зобов'язань за договором зі своєчасного повернення коштів, внаслідок чого в нього станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 33018,08грн., з яких: 6365,10грн. - заборгованість за кредитом; 17363,12 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7241,38 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина); 1548,48 грн. - штраф (процентна складова), відповідно до умов договору, надавши суду докази на підтвердження своїх доводів.

Відповідач звернувся до суду з заявою, якою, наполягаючи, що в нього заборгованості перед позовачем немає, просить застосувати стосовно позовних вимог строк позовної давності, стверджкючи, що він не поповнював спірний картковий рахунок, оскільки не користується кредитною карткою більш, ніж сім років, кредит погасив, і вважав, що в нього кредитні стосунки з позивачем закінчені, проте, отримавши позов, здивувався, та з роздруківки заборгованості, наданої позивачем побачив, що він, відповідач, начебто 20.08.2018 року поповнював спірний рахунок на 147грн.87коп, з чим не погоджується, впевнений, що не користувався в цей день карткою та не поповнював рахунок і цей запис є помилкою позивача або ж навмисне введення суд в оману представником позивача.

З наданих суду позивачем відомостей вбачається, що між позивачем і відповідачем 28.07.2008року був укладений кредитнийдоговір у виді встановленого ліміту на картковий рахунок і відповідач отримав кредитну картку для користування розрахунковим рахунком - поповнювати і знімати кошти. Проте, оскільки строк дії картки не перевищує три роки, позивачем не надано доказів перевипуску кредитної картки і отримання відповідачем нової картки та користування кредитною лінією після 2011року. Так, згідно розрахунку, відповідачем отримано від позивача 09.12.2008р. 6901грн., повернуто було 10.04.2009р. - 1000грн., та останній раз відповідачем рахунок поповнювався 28.09.2009року на 500грн., і вже після цього до кінця дії картки - рахунок не поповнювався, щодо зняття з рахунку коштів - відомості відсутні, з чого не можна стверджувати, що відповідач постійно користувався кредитники коштами - поповнював рахунок і знімав кошти, - як стверджується у позові.

ПОзивач стверджує, що відповідач поповнив рахунок 20.08.2015року і тому строк позовної давності не пропущений, але відповідач заперечує, що він поповнював рахунок цієї дати; представником позивача не надано підтвердження того, що рахунок поповнювався саме відповідачем, як і не надано суду доказів перевипуску кредитної картки на ім'я відповідача. Тому суд дійшов висновку, що кредитні правовідносини між сторонами закінчилися зі сплином строку дії кредитної картки, - 28.07.2011року, тому наявні обгрунтовані підстави вважати, що кредитні правовідносини між сторонами припинилися 28.07.2011року, і, за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позову - суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви відповідача.

Так, відповідно до ст.ст.1,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.626, 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ст.610 ЦК України регламентовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а за ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ч.5,6 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ст.83 ч.1 ЦПК України).

Так, положення ст.77 ЦПК України визначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За наслідками судового розгляду, і досліджених судом доказів, суд, відповідно до ст.89 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів і їх сукупності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч.4ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо тіла кредиту, а також - щодо пені та штрафу, що вбачається з вищевикладеного, а позивачем не доведено переривання строків давності, тому суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж у передбачений ст.257 ЦК України строк, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв'язку зі сплином строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про не доведеність позовних вимог, їх безпідставність, а відтак про наявність обґрунтованих відповідачем підстав для відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості як з мотивів недоведення наявності заборгованості.

У зв'язку з тим, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-81, 83, 95, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволення позову Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки) - повністю або частково, - шляхом подання Апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного тексту рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 08.11 .2018 року.

Суддя А.В.Кравцова