Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 471/228/17-ц

провадження № 61-30359св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення

Братського районного суду Миколаївської області у складі судді Скарницької І. Б. від 10 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Лисенка П. П., Галущенка О. І., Серебрякової Т. В. від 03 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки площею 13,9089 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку на підставі договору оренди землі від 01 листопада 2011 року він передав терміном на 10 років в оренду ОСОБА_6

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 систематично порушує свої зобов'язання щодо виплати орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації, а також не дотримується вимог законодавства щодо екологічної безпеки землекористування та збереження родючості землі, не розробив проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, просив суд розірвати вказаний договір оренди землі.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не наведено підстав, передбачених законом та умовами договору оренди землі від 01 листопада 2011 року, для його дострокового розірвання та не надано належних та допустимих у розумінні приписів статті 60 ЦПК України 2004 року доказів на підтвердження обставин, на які він посилається на обґрунтування своїх вимог.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У липні 2017 року представник ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували належним чином всіх обставин справи та не надали належної оцінки доводам позивача про те, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує орендну плату, не враховуючи коефіцієнт індексації, а також не дотримується вимог законодавства щодо екологічної безпеки землекористувача та збереження родючості ґрунтів, що є порушенням пункту 28 договору оренди землі та згідно з пунктом 38 договору та статті 32 Закону України «Про оренду землі» - підставою для розірвання договору оренди.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 13 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом частини першої статті 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Суд установив, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 13,9089 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області.

01 листопада 2011 року укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_4 за плату передав приватному підприємцю ОСОБА_6 в оренду вищевказану земельну ділянку, терміном на 10 років. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Братському районі Миколаївської області 14 грудня 2011 року за № 00489.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 38 договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (пункт 39 договору).

Відповідно до пунктів 9-11 договору оренди землі орендна плата вноситься у розмірі 4033,80 грн у рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру плати на землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачував орендну плату вчасно у належному розмірі та достроково. Так, 16 листопада 2012 року сплатив за 2012-2016 роки по 8 000 грн за кожен рік; 22 лютого 2016 року додатково сплатив 5 000 грн; 14 березня 2015 року за 2017 рік сплатив 13 000 грн та 01 вересня 2016 року - 3 000 грн.

Про отримання вказаних сум свідчать підписи позивача у касових ордерах.

Доказів неправильного розрахунку орендної плати за 2012-2017 роки позивачем не надано.

Що стосується доводів позивача про невиконання відповідачем умов щодо розробки проекту землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, то умовами договору не передбачено, що обов'язок його розробки покладено на відповідача. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач не дотримується екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів на орендованій земельній ділянці.

Установивши недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для дострокового розірвання договору оренди землі з наведених позивачем підстав.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило