У Х В А Л А

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа №347/252/16

провадження № 61-12154ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору від 11 грудня 2007 року за №IFWWGA00000042 ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 35625,00 дол.США. на термін до 11 грудня 2022 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №IFWWGA00000042 від 12 грудня 2007 року.

Так як, відповідачі в добровільному порядку не бажають погасити вказану суму заборгованості, тому, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 683122,52грн. заборгованості по отриманому кредиту.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - заборгованість за кредитним договором №IFWWGA00000042 від 11 грудня 2007 року в сумі 683122,52грн, що за курсом 23,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 грудня 2007 року складає 29056,68 дол. США. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10246,84 грн. оплаченого судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог приписів ст. 526, 530, 554, 612, 625, 1048 - 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені в договорі. Крім того, суд зазначав, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року, рішення районного суду від 16 травня 2016 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором №IFWWGA00000042 від 11 грудня 2007 року в сумі 650355 грн. 61 коп., що за курсом 23,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 грудня 2007 складає 27663,54 долари США. У решті рішення суду - залишено без змін.

Змінюючи рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором, апеляційний суд виходив з того, що стягуючи пенею і штрафи, суд першої інстанції не застосував приписи ст. 61 Конституції України про неможливість подвійного притягнення до відповідальності одного виду.

08 листопада 2018 року представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник просить поновити пропущений строк з тих підстав, що вперше до суду касаційної інстанції була подана касаційна скарга 20 лютого 2018 року з дотриманням строків на касаційне оскарження.

Ухвалами Верхового Суду від 15 березня 2018 року, 18 квітня 2018 року, 14 травня 2018 року вказану касаційну скаргу було залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків, а саме скаржником не було сплачено судовий збір в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року визнано неподаною та повернуто скаржнику.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Указані обставини є достатніми підставами для поновлення строку.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не з'ясовані обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, зокрема факт отримання позичальником кошті, а тому, скаржник вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може вимагати їх повернення відповідно до ст. 1049 ЦК України. Крім того, скаржник зазначає, що розрахунки заборгованості складені без підпису головного бухгалтера та без посилання на бухгалтерські документи первинного обліку. Окрім того, скаржник в своїй касаційній скарзі зазначає, що суди не звернули уваги, що в матеріалах справи відсутній договір на відкриття валютного рахунку куди були направлені валютні кошти, та позивачем не надано до суду докази укладання додаткової угоди та докази належного повідомлення поручителя та позичальника про збільшення розміру відсоткової ставки за кредитним договором - оскільки це є підставою для припинення поруки.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з розміру сплаченого судового збору, змісту судових рішень у справі заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову у розмірі 683 122,52грн, що менше ніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа може бути визнана малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити представнику ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року та на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко