Номер провадження 22-ц/804/409/18
Головуючий в 1 інстанції Скрипниченко Т.І.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.

суддів Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.

за участю секретаря Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1, зацікавлені особи Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Маріупольська місцева прокуратура №1, на бездіяльність керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1, -

в с т а н о в и в :

12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 у виконавчому провадженні №52745837.

Скарга мотивована тим, що з 26.06.2016 року на виконані у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження №52745837 з примусового виконання виконавчого листа №263/2952/16-ц від 29.09.2016 року про стягнення коштів, загальною сумою 54517,11 грн. з ОСОБА_2 на його користь. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08.02.2018 року визнано бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного управління територіального управління юстиції у Донецькій області по вказаному виконавчому провадженню та зобов'язано державного виконавця вчинити всі необхідні дії щодо примусового виконання виконавчого листа №263/2952/16-ц від 29.09.2016. Станом на 19.04.2018 року Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не надав заявнику відповіді щодо виконання ухвали суду. Зазначене стало підставою для звернення 02.05.2018 року зі скаргою до Маріупольської місцевої прокуратури №1 на дії працівників Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального Управління юстиції у Донецькій області, так як саме прокуратура здійснює контроль за додержанням законності виконавчих дій державним виконавцем згідно ст.ст. 1,4,19 Закону України «Про прокуратуру». Вважає, що спрямування прокуратурою його скарги до Центрального ВПГУНП в Донецькій області та ДВС ГТУЮ у Донецькій області є безпідставним. З урахуванням уточнених вимог, просив визнати бездіяльність Маріупольської місцевої прокуратури №1 внаслідок відсутності контролю за виконанням по виконавчому провадженню №52745837 з примусового виконання виконавчого листа №263/295216-ц від 29.09.2016 року та ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08.02.2018 року Центральним ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області. Змінити відповідача по вказаному виконавчому провадженню на Центральний ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, або зробити останнього співвідповідачем по вказаній справі. Накласти штраф на Центральний ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, як суб'єкта владних повноважень за невиконання рішень суду. Половину суми штрафу стягнути на користь ОСОБА_1

Ухвалою Жовтневого районного судум.Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким визнати бездіяльність керівника Маріупольської міської прокуратури №1 по виконавчому провадженню №52745837; змінити відповідача по вказаному виконавчому провадженню з ОСОБА_2 на Центральний ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області або зробити їх співвідповідачем; зобов'язати державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області відшкодувати шкоду та збитки заподіяні своєю бездіяльністю ОСОБА_1 та накласти штраф на Центральний ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, як на суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконанням рішень суду.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку без дослідження матеріалів справи. З боку держави не було здійснено жодного заходу, щодо контролю за виконанням ухвали суду від 08.02.2018 року. До теперішнього часу державний виконавець продовжує без діяти чим наносить йому матеріальну шкоду.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник заінтересованої особи Маріупольської місцевої прокуратури №1 Полторацька Т.Є. просила апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду представник заінтересованої особи Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи попереджений належним чином, про що свідчать телефонограма, зареєстрована в журналі апеляційного суду.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, скаржника, прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно положень ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може брати участь у виконавчому провадженні лише при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави у суді. А також з того, що контроль за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень здійснює начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець та має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обставинами та висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що в повній мірі відповідають законам, які регулюють спірні відносини.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює:

1) підтримання публічного обвинувачення в суді;

2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідування, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;

3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може брати участь у виконавчому провадженні лише при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави у суді.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, здійснює контроль за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень та має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 51 ЦПК України передбачено залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача, але на стадії судового розгляду.

У відповідності з ч. 1, ч. 2 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальний порядок правонаступництва визначений ст. 55 ЦПК України, згідно якої, у разі заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків від попередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участі у виконавчому провадженні.

Згідно вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), тобто є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Виходячи з того, що жодна з сторін виконавчого провадження не вибула, а виконавча служба не є правонаступником боржника, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що не має підстав для заміни відповідача по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа №263/2952/16-ц від 29.09.2016 року про стягнення коштів з ОСОБА_2 на Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального Управління юстиції у Донецькій області.

Таким чином, для проведення прокуратурою ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, контролю за діяльністю посадових осіб, зокрема державних виконавців виконавчих служб немає законних підстав, оскільки за справою ОСОБА_1 прокуратура не здійснювала представництво інтересів громадянина у суді.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів обговорені, вони не є переконливими та не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного сторонами вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська