Справа №263/9233/18
Провадження №2/263/2140/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
1 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Красновій О.М., за участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
10.07.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд визнати відповідача, її онука ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, яка є її власністю, оскільки останній, будучи зареєстрованим за вказаним адресом у 2010 році, з часу реєстрації в квартирі не проживає, його майна в квартирі не має, квартиру він покинув добровільно.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні за наведеними обставинами підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_3, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин.
Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні засвідчили, що вони та позивач проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1983 року, знають один одного. Після смерті у 2013 році чоловіка позивача, ОСОБА_1 проживає в квартирі одна, весь цей час її онук ОСОБА_3 в квартирі не проживає, його майна в квартирі немає, позивач сама сплачує комунальні послуги за квартиру.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Враховуючи позицію позивача, допитавши свідків, дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав.
Судом встановлено, що за свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого нотаріусом 14.01.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №7-11 до ОСОБА_1 перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1.
За повідомленням відділу реєстрації місця проживання осіб департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 20.07.2018 року, ОСОБА_3 з 21.08.2010 року по теперішній час зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2
Відповідно до актів ОСББ «Металургів 131А», за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрована та проживає тривалий час одна позивач ОСОБА_1, її онук зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає.
Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, не будучи колишнім членом сімї власника квартири ОСОБА_1 більше року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, його майна в квартирі не має, про що свідчать досліджені докази.
З урахуванням викладеного та положень матеріального права, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, тому його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі.
Позивач ОСОБА_1 не наполягала на стягненні з відповідача сплаченого нею судового збору, тому його стягнення на переконання суду є недоцільним.
Керуючись ст.ст.12,13,141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1
Згідно пп.15.5 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : П.І. Папаценко