Справа № 740/3823/18
Провадження № 2-о/740/152/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівськоїобласті в складі:

головуючої -судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря -Кононяко С.А.,

представника заявника - адвокат ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи - Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області - Іваненко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 до Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, 13 листопада 1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду в порядку окремого провадження із вказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного його проживання на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України»-13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що він народився в с. Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області ІНФОРМАЦІЯ_2 року, навчався у Вертіївській школі №2.

В 1975 році вступив на навчання до Бориспільського ПТУ-36 на автослюсаря, яке закінчив в 1978 році. Потім проходив військову службу у лавах Радянської Армії.

05 лютого 1983 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 в с. Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області і разом вони в 1983 році тимчасово виїхали проживати в місто Нижньовартовськ ХантиМансійського автономного округу Російської Федерації, де він працював в пожежній охороні. В 1984 році у них народилася дочка і цього ж року він потрапив до місць позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців. Під час відбування покарання року їх шлюб було розірвано рішенням Ніжинського районного суду Чернігівської області від 26.07.1988.

Всі його документи, які знаходилися в барсетці, були викрадені, в тому числі паспорт громадянина колишнього СРСР.

Після звільнення з місць позбавлення волі в 1986 році він повернувся проживати в с. Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області. На момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року він постійно проживав на території України, а саме: в с.Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області і з моменту проголошення незалежності України вважав себе громадянином України.

В жовтні 1992 року він був заарештований Куликівським РВВС Чернігівської області, а в подальшому був неодноразово засуджений:

вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 15.01.1993 року на 1 рік позбавлення волі з конфіскацією майна;

вироком Куликівського районного суду від 27.10.1995 року до 7 років позбавлення волі;

вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15.09.2011 року -до 6 місяців арешту.

вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.09.2015 року - до 3-х років позбавлення волі.

19 квітня 2018 року він звільнився від відбування покарання і повернувся проживати в с. Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області.

Так як він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорт громадянина України, він письмово звернувся до керівництва Ніжинського міського відділу УДМС України із заявою про втрату паспорта колишнього СРСР, проте перевіркою встановлено лише особу заявника, але не встановлено належності його до громадянства будь-якої держави.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат ОСОБА_1 підтримала заяву за викладених в ній обставин та просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Ніжинський МВ УДМС України в Чернігівській області - Іваненко С,М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на13 листопада 1991 року.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні засвідчили факт постійного проживанняОСОБА_3 станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року в будинку АДРЕСА_1

Факт постійного проживання ОСОБА_3 станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року на території України підтверджується також архівною довідкою комунального закладу "Районний трудовий архів" № Л-276 від 17.10.2018 року, в якій зазначено дані про місце та період роботи в колгоспі ім.Шевченка с.Вересоч Куликівського району, Чернігівської області з 01 жовтня 1989 року по січень 1995 року, та свідоцтвом серія НОМЕР_1 про проходження курсу навчання на право керування транспортними засобами, в якому зазначено, що з 26 серпня 1991 року по 22 листопада 1991 року ОСОБА_3 дійсно проходив навчання.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 обґрунтована, доведена в судовому засіданні і підлягає задоволенню відповідно до ст.315 ЦПК України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.02.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст.315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки не є визначальною обставиною.

Довідкою Ніжинського міського відділу УДМС України від 24 липня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженець с. Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області проживає та зареєстрований з 05 липня 1994 року за адресою: АДРЕСА_1

Згідно листа №74.23 Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області перевіркою встановлена особа заявника, але не встановлено його належності до громадянства України. Йому було відмовлено у видачі паспорта громадянина України з підстав відсутності підтвердження факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство».

Встановлення цього факту має для ОСОБА_3 юридичне значення, так як надасть йому можливість отримати паспорт громадянина України.

Заявник позбавлений можливості в іншому порядку встановити зазначений факт.

За таких обставин, суд дійшов висновку висновку, що заява обґрунтована на законі і підлягає підлягає задоволенню.

Керуючись ст.33 Конституції України,п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 89, 263-265, 315, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, адреса: 16624, АДРЕСА_1, на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України»-13 листопада 1991 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції - Ніжинський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.