Провадження №2/263/29/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценка П.І., при секретарі Чапни А.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

21.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» (далі за текстом ДВНЗ «ПДТУ») про стягнення моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що 8.05.2014 року була прийнята на роботу до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» на посаду молодшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування. 3.10.2014 року наказом ректора ДВНЗ «ПДТУ» її було переведено на посаду виконуючої обов'язки директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ». Після призначення на посаду позивач, виконуючи обов'язки директора, викрила ряд корупційних схем за участю ректора і звернулася до Міністерства освіти та науки України з проханням про виділення коледжу із структури ДВНЗ «ПДТУ». Зокрема позивачу стало відомо про незаконну передачу спортивного майданчика коледжу під забудову приватній особі та ряд порушень в оплаті праці співробітників коледжу. Після цього ректор університету розпочав цілеспрямовану кампанію проти позивача. Ним було направлено звернення до правоохоронних органів щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вигадані злочини, 19.06.2015 року ректор незаконно відсторонив позивача від роботи. Рішенням суду відсторонення було визнано незаконним, а сам наказ ректор скасував 23.06.2016 року з мотивів його помилковості. Після цього ректор ініціював вибіркову інвентаризацію, за результатами якої позивачу було винесено несправедливу догану. Позивача було неправомірно звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини 22 та 23 жовтня 2015 року. В зазначені дні позивач знаходилася у м.Одесі на захисті своєї дисертації, про що вона повідомляла ректора і він в усній розмові пообіцяв задовольнити її заяву про творчу відпустку. Одразу після повернення на робоче місце позивач надала відповідачу всі необхідні докази причини її відсутності та довідку про те, що вона дійсно 22.10.2015 року та 23.10.2015 року перебувала в Одеському політехнічному університеті і успішно захистила дисертацію. Попри це, ректор прийняв рішення про звільнення позивача. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16.09.2016 року в цивільній справі № 263/13191/-ц, наказ про звільнення позивача було скасовано і поновлено її на роботі на посаді в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ».

19.09.2016 року ректор видав наказ про поновлення позивача на посаді в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ», 20.09.2016 року позивача було ознайомлено з текстом її посадової інструкції, проте відмовлено в отриманні копії інструкції. 20.09.2016 року ректор зібрав співробітників учбового закладу і повідомив, що він не визнає рішення суду і, що позивач в дійсності не має жодних повноважень, посаду займає лише формально, виконувати її доручення співробітникам коледжу він категорично забороняє. За вказаних обставин, перебування позивача в коледжі принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Не маючи реальної можливості впливати на роботу коледжу, не звільнена від відповідальності за будь-які негативні наслідки, які можуть трапитися в коледжі з незалежних від неї причин.

Внаслідок систематичного переслідування з мотивів особистої неприязні з боку ректора, позивач була неправомірно відсторонена і згодом незаконно звільнена з вказаної посади. Протягом всього часу з моменту звільнення і до поновлення позивача на роботі ректор цілеспрямовано створював в колективі коледжу негативний образ позивача, поширював недостовірну інформацію щодо неї та її ділових якостей. Після встановлення рішенням суду незаконності звільнення, ректор поновив позивача на роботі, однак, фактично відсторонив від виконання обов'язків. Щоденно в своєму спілкуванні з колегами позивача ректор наголошує на незаконності її поновлення на роботі і забороняє працівникам навіть спілкуватися з нею Таким чином, ректор університету створює позивачу атмосферу морального тиску, підбурює проти неї колектив і намагається будь-якими способами примусити її до звільнення за власним бажанням. Сам факт незаконного звільнення, який встановлено рішенням суду, вже є підставною для стягнення моральної шкоди. Окрім цього ректор ДВНЗ «ПДТУ» на день направлення позову продовжує систематичне приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Через це позивач зазнає сильних душевних хвилювань, не може налагодити стосунки в колективі і реалізувати себе на займаній посаді. Власні страждання, завдану їй моральну шкоду позивач оцінює в сумі 50000 грн.

30.10.2017 року позивач подала до суду уточнену позовну заву, у якій крім вищевказаного зазначила, що 30.09.2016 року наказом ректора ДВНЗ «ПДТУ» №213-07 позивача було незаконно переведено на попередню посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування з того ж самого дня - 30.09.2016 року. Ректор мав попередити позивача про майбутнє переведення не пізніше ніж за 2 місяці. Своєї згоди на переведення позивач не надавала. Вважаючи даний наказ незаконним і таким, що порушує її права позивач звернулася з позовом до суду. Проте розгляд справи постійно відкладався через зловживання ректором своїми процесуальними правами і цілеспрямоване затягування розгляду справи з метою унеможливлення захисту позивачем своїх трудових справ.

30.09.2016 року в приміщенні Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач зазнала виробничої травми, а саме забиття колінного суглобу. Наступного робочого дня позивач звернулася до лікарні. Відповідно до акту проведення розслідування комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві, нещасний випадок не було визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Внаслідок отриманої травми позивач була тимчасово непрацездатна, проте співробітники відповідача неправомірно відмовилися прийняти листки непрацездатності через те, що на їхню думку, вони були оформлені не належним чином. Так, в графі «місце роботи» було зазначено ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», Маріупольський коледж, тоді як 30.09.2016 року позивача було переведено на попередню посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування ДВНЗ «ПДТУ». На думку відповідача в листках непрацездатності слід було зазначити не Маріупольський коледж, а ДВНЗ «ПДТУ». Також відповідач зазначив, що вказівка на причину непрацездатності також мала бути виправлена з «нещасний випадок на виробництві та його наслідки» на «невиробничі травми» або «загальне захворювання». Проте рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.02.2017 року в цивільній справі №263/12439/16-ц наказ про переведення позивача було визнано незаконним та скасовано. Ректор ДВНЗ «ПДТУ» видав наказ №60-07 від 24.03.2017 року, яким скасував наказ №213-07 від 30.09.2016 року про переведення ОСОБА_1 на посаду старшого наукового співробітника технології машинобудування. Таким чином з 19.09.2016 року по 03.04.2017 року позивач обіймала посаду в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» і запис про місце роботи в листках непрацездатності було зазначено вірно. Відповідач мав прийняти листок непрацездатності і самостійно надати його табельнику Маріупольського коледжу. ДВНЗ «ПДТУ» незаконно відмовився прийняти та оплатити надані позивачем листки непрацездатності. З приводу незаконності відмови в прийнятті листків непрацездатності відмови в прийнятті листків непрацездатності позивач подала до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області позовну заяву до ДВНЗ «ПДТУ» (справа №263/4699/17).

Таким чином, заявлена позивачем моральна шкода була завдана наступними неправомірними діями відповідача: незаконним звільненням позивача з посади директора Маріупольського коледжу; приниженням ректором директора ДВНЗ «ПДТУ» честі, гідності та ділової репутації позивача перед колективом Маріупольського коледжу на зборах 20.09.2016 року, де він повідомив, що забороняє співробітникам виконувати доручення позивача і її знаходження в коледжі є помилкою; незаконним переведенням 30.09.2016 року наказом ректора ДВНЗ «ПДТУ» №213-07; систематичним необґрунтованим зловживанням ректором ДВНЗ «ПДТУ» своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду цивільної справи № 263/12439/16-ц про скасування наказу про переведення позивача; неправомірною відмовою в прийнятті листків непрацездатності.

Позивач зазначила, що своїми діями ректор ДВНЗ «ПДТУ» позбавив її можливості працювати в коледжі, якому вона віддала понад 20 років своєї трудової діяльності, шляхом наклепів та систематичної «травлі» знищив ділову репутацію позивача в очах колег та підлеглих, понад 2 роки позивач змушена відстоювати свої порушені права у судах, з вини ректора позивач понад півроку не може отримати виплати по тимчасовій непрацездатності, а незаконним переведенням не тільки було порушено трудові права позивача, а і принижено її як особистість, демонстративно знехтувано її правом на вибір роду занять, не запитавши її згоди на іншу роботу. На підставі вищевикладеного просила стягнути на свою користь з відповідача завдану моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

Від ректора ДВНЗ «ПДТУ» ОСОБА_2 6.12.2017 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Наказом по особовому складу від 3.10.2014 року №110-43 позивач переведена з кафедри технології машинобудування виконуючим обов'язки директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ». 19.06.2015 року керівництвом університету було проведено засідання трудового колективу МК ДВНЗ «ПДТУ», за підсумками зборів видано наказ №49-43 «По особовому складу» про тимчасове відсторонення в.о. директора коледжу від часткового виконання своїх посадових обов'язків, передбачених посадовою інструкцією за винятком деяких пунктів.

Позивач на зборах не була присутня, повідомила, що хворіє. У зв'язку з тим, що з 19.06.2015 року по 10 липня 2015 року ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу загального захворювання, то наказом «По особовому складу» № 50-43 від 23 червня 2015 року, тобто в період, коли позивач ще хворіла (четвертий день після його видання) наказ про тимчасове часткове відсторонення від роботи скасований, як такий, що втратив актуальність, більш того, наказом від 24.09.2015 року № 86-43 «По особовому складу» додатково внесені зміни в раніше виданий наказ. Позивач з цим наказом не погодилася, звернулася у суд про захист свого порушеного права. Дії відповідача судом не визнано незаконними, позов ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про скасування незаконного наказу та стягнення моральної шкоди ухвалою Жовтневого районного суду м Маріуполя від 29 жовтня 2015 року залишений без розгляду (справа №263 / 7577/15-ц), а раніше винесене у цій справі заочне рішення скасовано.

Позивачем при виконанні своїх трудових обов'язків в.о. директора коледжу були порушені посадова інструкція, вимоги чинного законодавства, що стосується бухгалтерського обліку, положення про Маріупольський коледж. Ректором, після отримання результатів інвентаризації, службових записок, пояснювальної позивача, прийнято рішення на підставі ст. 147-149 КЗпП України про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догани. Дії ректора законні і обґрунтовані, наказ № 61-43 від 4.08.2015 року відповідає трудовому законодавству, що підтверджено рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 22 грудня 2015 року ( ОСОБА_1 в серпні 2015 року подала позов до ДВНЗ «ПДТУ» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани та стягнення моральної шкоди, справа № 263/9151/15-ц ) відмовлено в позові в повному обсязі. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року в задоволенні апеляційної скарги позивачці ОСОБА_1 відмовлено. Відхилена скарга позивача ухвалою від 17 травня 2017 року колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також ухвалою Верховного Суду України.

30.10.2015 року наказом по особовому складу № 102-43 ОСОБА_1 звільнена за відсутність на роботі без поважної причини, тобто за вчинені нею прогули, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 103-43 від 30.10.2015 року наказ про звільнення позивача доповнений із зазначенням днів прогулу: 22 і 23 жовтня 2015 року. Позивачка в черговий раз не погодилася з діями адміністрації, звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа 263/13191/15-ц). Рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 22 січня 2016 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено в силі, але ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року., ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року, рішення Жовтневого районного суду м Маріуполя від 22 січня 2016 року скасовано, наказ ректора ДВНЗ «ПДТУ» № 102-43 від 30.10.2015 року про звільнення з роботи виконуючого обов'язки директора МК ДВНЗ «ПДТУ» ОСОБА_1 з 30 жовтня 2015 року за вчинені прогули 22 і 23 жовтня 2015 року без поважних причин, відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, визнано незаконним і скасовано. ОСОБА_1 відновлена на посаді ??в.о. директора МК ДВНЗ «ПДТУ», стягнуто з ДВНЗ «ПДТУ» в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення за день винесення рішення судом у розмірі - 52764 грн. 96 коп., з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць піддано негайному виконанню.

Наказом від 19 вересня 2016 року № 124-43 ОСОБА_1 відновлена ??на посаді в.о. директора МК ДВНЗ «ПДТУ» з 30 жовтня 2015 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Наказом № 126-43 від 20.09.2016 року позивачці встановлено посадовий оклад з доплатами за вислугу років і педагогічний стаж, в подальшому видано наказ про доплату за вчене звання.

Після виконання рішення суду про відновлення на роботі, 20.09.2016 року керівництвом університету дійсно було проведено збори колективу коледжу, де керівник університету доповів про результати судових суперечок ініційованих позивачем. Що стосується рішення суду про відновлення на роботі, пояснив, що це рішення відповідно до вимоги закону частково виконано, але університет скористався своїм процесуальним правом на оскарження рішення Апеляційного суду і подав касаційну скаргу у вищу судову інстанцію. Ніяких компрометуючих висловлювань і дій щодо позивача, які могли б зачепити її честь, гідність, ділову репутацію ніким з керівництва університету не здійснювалося. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року частково задоволено касаційну скаргу ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд суду апеляційної інстанції. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року в задоволенні апеляційної скарги позивачці ОСОБА_1 і її представнику відмовлено, таким чином, рішення від 22.01.2015 року вступило в законну силу. Судами дана належна правова оцінка дій позивачки 22 і 23 жовтня 2015 року, а дії адміністрації не визнані незаконними.

У зв'язку з тим, що посада директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» була вакантною, наказом № 117-05 від 03 серпня 2015 року оголошувався конкурс на заміщення вакантної посади, в якому участь позивач не приймала. Дії адміністрації в частині оголошення конкурсу на вакантну посаду так само законні, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 06 липня 2016 року № 263/11437/15-ц, яке набрало законної сили (ухвала Судової колегії в цивільних справах Донецького Апеляційного суду від 25.08.2016 року). Судом відмовлено ОСОБА_1 в позові про визнання наказу про проведення конкурсу незаконним.

Рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 18.10.2015 року, (справа № 263/9236/15-ц ) позивачці відмовлено в позові про внесення змін до наказу про прийом на роботу і внесення відомостей до трудової книжки, це рішення вступило в законну силу, на підставі ухвали Судової колегії в цивільних справах Донецького Апеляційного суду від 02.02.2016 року. Так само це рішення було предметом розгляду касаційної інстанції, що вбачається з ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України від 30.03.2016 року і ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.06.2016 року. З цих двох рішень суду випливає, що позивачка тимчасово виконувала обов'язки директора Маріупольського коледжу і посада директора коледжу вакантна.

З урахуванням того, що на момент відновлення ОСОБА_1 на підставі рішення апеляції, університетом було проведено конкурс на посаду директора переведений заступник директора з АГЧ Маріупольського коледжу ОСОБА_3, як обраний за конкурсом і рекомендований рішенням Вченої ради ДВНЗ «ПДТУ», з яким укладено контракт (наказ № 104-43 від 30.10.2015 року «По особовому складу»), тому позивачка, переведена на посаду, яку займала раніше. При цьому жодним чином трудові права позивача не були порушені, ні за умовами роботи, ні по належним надбавкам. Будучи переведеною на кафедру, позивачка фактично не працювала ні на кафедрі, ні в коледжі, тому що з 03.10.2016 року по 31.03.2017 року з невеликим перериванням листків непрацездатності, як правило, на вихідні дні, перебувала на стаціонарному або амбулаторному лікуванні в зв'язку з забоєм колінного суглоба, а не у зв'язку з переведенням, що підтверджується листками непрацездатності на її ім'я.

Відносно «зловживання» своїми процесуальними правами при розгляді цивільної справи відповідачем, у вигляді «затягування розгляду справи», то цей аргумент неспроможний, тому що відсутність в судових засіданнях представника відповідача була пов'язана з об'єктивними причинами, зазначеними в заявах відповідача та підтвердженими доказами. Судом, причини неявки представників в судове засідання, визнані поважними, тому суд відкладав слухання справи до усунення виниклих обставин.

30 вересня 2016 року наказом № 213-07 «По особовому складу» позивачка переведена на посаду старшого наукового працівника кафедри технології машинобудування ДВНЗ «ПДТУ» з 30.09.2016 року, при відвідуванні МК ДВНЗ «ПДТУ» в неробочий час, з її слів, забрати свої особисті речі, отримала травму.

Комісія з розслідування, керуючись підпунктом 19 пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, обґрунтовано і законно прийшла до висновку про те, що отримана 30 вересня 2016 року позивачем травма, в приміщенні приймальні директора МК ДВНЗ «ПДТУ» в 15-30, не пов'язана з виробництвом, отримана позивачем в неробочий час і не на робочому місці позивача. Тому акт за формою Н-1 не складався, був складений акт форми Н-5.

Особою, дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку, комісією визнана позивачка.

ОСОБА_1 з рішенням комісії не погодилася, звернулася до суду з черговим позовом про скасування акта проведення розслідування нещасного випадку на виробництві. Рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя від 12 липня 2017 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до Державного вищого навчальному закладу «Приазовський державний технічний університет», треті особи Головне Управління державної служби України з питань праці в Донецькій області, Виконавча дирекція соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в Донецькій області «про скасування акта проведення розслідування нещасного випадку на виробництві ».

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року в задоволенні апеляційної скарги позивачці ОСОБА_1 відмовлено, рішення вступило в законну силу.

4.12.2017 року Жовтневий районний суд м Маріуполя розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», треті особи головне управління державної служби України з питань праці в Донецькій області, виконавча дирекція соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в Донецькій області «про визнання неправомірними дій та обов'язки виконати ці дії» ( справа № 263/4699/17 ). У цьому позові позивач ставила питання про спонукання ДВНЗ «ПДТУ» прийняти і оплатити листки непрацездатності, в період з 03.10.2016 року по 31.03.2017 року, які були видані їй у зв'язку з лікуванням удару колінного суглоба. Позов необґрунтований, відповідачем не визнаний, роботодавець діяв з дотриманням Інструкцій про видачу і оформлення листків непрацездатності, тому суд своїм рішенням відмовив у позові ОСОБА_1, і говорити про «незаконні» дії відповідача, які нібито заподіяли позивачеві моральні страждання, і вирішувати питання про відшкодування моральної шкоди в частині неприйняття листків непрацездатності і їх оплати немає підстав.

З приводу «упередженого» ставлення керівника університету до позивача, що, на думку позивача, зачіпає її честь, гідність, трудову і ділову репутацію, надумані і спростовуються наступним: з особової справи позивача випливає, що 08.05.2014 року вона була прийнята на роботу в ДВНЗ «ПДТУ» на посаду молодшого наукового співробітника кафедри Технології машинобудування», 25.06.2014 року переведена там же старшим науковим співробітником на умовах строкового трудового договору, з 03.10.2014 року переведена в.о. директора Маріупольського коледжу, який є структурним підрозділом університету. Такі зміни в роботі, свідчать тільки про кар'єрне зростання позивача, а не про упереджене до неї ставлення керівника вузу. Позивачу були створені всі умови для належної підготовки та успішного захисту наукової роботи. Рішенням Вченої ради університету, за підписом ректора, робота позивача в січні 2015 року рекомендована до захисту в ОНПУ, хоча захист дисертації для позивача не був обов'язковою умовою трудового договору, (посада директора коледжу 1, 2 ступені акредитації відноситься до педагогічних посад, а не науково-педагогічним), але керівництво вузу активно сприяло тому, щоб позивачка могла написати роботу і її захистити.

Частина 3 ст.23 ЦК України вказує на те, що розмір грошової компенсації за завдану шкоду визначає суд в залежності від різних факторів (характер порушення, погіршення працездатності потерпілого, глибина завданих страждань, ступінь вини обвинуваченого та багато інших). Позивачем же не надано жодного доказу, що підтверджують порушення роботодавцем її прав, що призвело б до моральних страждань. Не надано обґрунтування з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, в сумі 50 000 грн.

Відповідач вважає що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

27.08.2018 року від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви про стягнення моральної шкоди, у яких вона посилалася на підстави, викладені у позовній заяві щодо оскарження наказу ректора про переведення ОСОБА_1 на посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування. Зазначила, що наказом про переведення позивачу було змінено істотні умови праці, а саме: посадові обов'язки, найменування посади, підпорядкованість, систему і розмір оплати праці. З огляду на це ректор, відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України, мав попередити позивача про майбутнє переведення не пізніше ніж за два місяці до запланованої дати. Однак про переведення позивач дізналася з оскаржуваного наказу і саме переведення відбулося в той самий день, хоча згоди на це позивач не давала. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.02.2017 року в цивільній справі №263/12439/16-ц наказ про переведення позивача було визнано незаконним та скасовано. Враховуючи вищезазначене просила задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на додаткові пояснення позивача, представник відповідач надала пояснення, ідентичні тим, що були надані ним у відзиві на позовну заяву. Крім того, зауважила, що постановою Верховного суду від 28 березня 2018 року касаційна скарга позивача у цивільній справі про поновлення на роботі відхилена, у зв'язку з чим 03 квітня 2017 року скасований наказ від 19 вересня 2016 року про поновлення на роботі на підставі рішення апеляційного суду Донецької області від 16.09.2016 року. Таким чином, на підставі перерахованих вище доказів можна прийти до висновку про те, що ОСОБА_1, з моменту її законного звільнення за прогул, а саме з 30 жовтня 2015 року не перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Тому ніякої моральної шкоди, пов'язаної з трудовими правовідносинами, як вимагає закон, наказ № 213-07 від 30 вересня 2016 року про переведення позивачки на посаду старшого наукового працівника кафедри технології машинобудування ДВНЗ «ПДТУ» не завдав. Такий висновок не суперечить Постанові Верховного Суду України від 27 липня 2018 року у справі № 263/4699/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», треті особи: Головне управління державної служби України з питань праці в Донецькій області, Виконавча дирекція соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в Донецькій області, про визнання неправомірними дій.

У додаткових письмових поясненнях позивача, як і раніше відсутні докази по суті моральних страждань і обґрунтування витребуваної суми.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.82 ЦПК України.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ст.82 ч.4 ЦПК України).

Раніше подані заперечення підтримав в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представників, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Державним вищим навчальним закладом «Приазовський державний технічний університет» та з 03.10.2014 року переведена на посаду виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ», згідно з наказом №110-43 від 03.10.2014 року. (а.с.15).

Відповідно до інформації, наданої начальником відділу кадрів ОСОБА_4 10.11.2017 року, наказом від 19.06.2015 року № 49-43 ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від виконання обов'язків. (а.с.183-184).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2015 року по справі №263/9151/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди, у задоволенні позовних вимог відмовлено. (а.с.165-169).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2015 року по справі №263/9151/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, відшкодування моральної шкоди відхилено. Рішення суду від 22.12.2015 року залишено без змін. ( а.с.170-175).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 липня 2015 року у справі №263/7577/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про скасування незаконного наказу, стягнення моральної шкоди позовні вимоги задоволено частково. Наказ №49-43 від 19.06.2015 року ДВНЗ «ПДТУ», згідно з яким ОСОБА_1, в.о. директора Маріупольського коледжу тимчасово на період роботи комісії зі службового розслідування відсторонено від виконання обов'язків, передбачених посадовою інструкцією за винятком пунктів 2.4, 2.12, 2.23, 3.31.5, 2.31б, 2.33 та скасовано доручення. Стягнуто з ДВНЗ «ПДТУ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. ( а.с.19).

Однак, як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09.10.2015 року заяву ДВНЗ «ПДТУ» про перегляд заочного рішення суду у справі про скасування наказу задоволено, заочне рішення суду від 22 липня 2015 року скасовано. Ухвалою суду від 29.10.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про скасування незаконного наказу, стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Згідно з наказом № 102-42 від 30.10.2015 року по особовому складу, ОСОБА_1 в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» звільнено з роботи 30.10.2015 року за скоєні прогули без поважних причин, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. ( а.с. 20).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22.01.2016 року по цивільній справі № 263/13191/15-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року по цивільній справі № 263/13191/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року скасовано. Вирішено визнати незаконним та скасовано наказ ректора Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» №102-43 від 30 жовтня 2015 року про звільнення з роботи в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» ОСОБА_1 з 30 жовтня 2015 року за скоєні прогули 22 та 23 жовтня 2015 року без поважних причин згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_5 на посаді виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет». Стягнено з Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення рішення у розмірі 52 764 (п'ятдесят дві тисячі сімсот шістдесят чотири ) грн.96 коп., із утриманням з вказаної суми податку й інших обов'язкових платежів. (а.с.21-27).

Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року касаційну скаргу ДВНЗ «ПДТУ» на вищевказане рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 вересня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с.61-65).

27 червня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року залишено без змін. (а.с.66).

28 березня 2018 року постановою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року у цивільній справі №263/13191/15-ц залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року залишено без змін. (а.с.239-244).

Наказом №213-07 по особовому складу від 30.09.2016 року на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 16.09.2016 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ». У штатному розписі цього коледжу посаду виконуючого обов'язки директора не передбачено, а посаду директора коледжу обіймає обраний за конкурсом у порядку, передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_3 На підставі вищевикладеного, а також з урахуванням рекомендацій адміністративної ради ДВНЗ «ПДТУ» (протокол від 20.06.2016 року ) наказано ОСОБА_1, в.о. директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ», перевести на попередню посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування з 30.09.2016 року з посадовим окладом 3804 грн. на місяць з доплатою у розмірі 15% за науковий ступінь кандидата наук та надбавкою у розмірі 10 % за стаж наукової роботи за рахунок коштів науково-дослідної частини. (а.с.119).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2017 року по справі № 263/12439/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про визнання незаконним та скасування наказу про переведення, про поновлення на посаді позовні вимоги задоволено. Вирішено визнати незаконним та скасувати наказ ректора Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» №213-07 від 30.09.2016 року про переведення ОСОБА_1 на посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування. Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов'язки директора Маріупольського коледжу Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет».(а.с.120-121).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 липня 2016 року по справі №263/11437/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про визнання наказу про проведення конкурсу із заміщення вакантної посади директора Маріупольського коледжу ДВНЗ «ПДТУ» незаконним та його скасування, у задоволенні позовних вимог відмовлено. (а.с.176-177).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 липня 2016 року по справі №263/11437/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» про визнання наказу незаконним та його скасування, відхилено. Рішення суду від 06.07.016 року залишено без змін. (а.с.178-180).

На підставі вищевикладеного відповідачем 24 березня 2017 року скасований наказ про переведення, але 03 квітня 2017 року відмінений і наказ від 19 вересня 2016 року про відновлення її на роботі у зв'язку із скасуванням касаційною інстанцією рішення Донецького апеляційного суду про поновлення на роботі від 16 вересня 2016 року.(а.с.245 -246).

Згідно з актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 30 вересня 2016 року в ДВНЗ «ПДТУ» від 02 листопада 2016 року, особою дії або бездіяльність якої призвели до нещасного випадку є ОСОБА_1, яка допустила особисту необережність під час пересування. (а.с.122-127).

Згідно із заявою ОСОБА_7 від 04 серпня 2017 року до ДВНЗ «ПДТУ», ОСОБА_1 повторно надала для опрацювання та оплати листків непрацездатності АДГ № 070351, АДГ № 070724, АГУ № 938915, АДГ 071478, АДГ № 071974 та АДГ № 060169. (а.с.128-134). Відповідно до листа надісланого на ім'я старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування ОСОБА_1 начальником відділу кадрів ОСОБА_4 було повідомлено, що у зв'язку з виходом на роботу після тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 повинна була надати правильно оформлені оригінали листків непрацездатності, що підтверджують її відсутність на роботі з 30 січня 2017 року до 01 квітня 2017 року. Роз'яснено, що за даними листків непрацездатності можна визначити, що листки оформлені з наявною помилкою, а саме: у графі «Місце роботи, назва підприємства, установи, організації» вказано « Маріупольський коледж ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», вул.Георгіївська, 69», а повинно бути вказано ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», вул.Університетська, 7» на підставі наказу від 30.09.2016 року №213-07 про переведення ОСОБА_1 до штату університету на посаду старшого наукового співробітника кафедри технології машинобудування». В листках непрацездатності взагалі не вказується займана посада. У всіх листках непрацездатності повністю незаповнений розділ, який повинен бути заповнений табельником відповідного структурного підрозділу. Зазначено, що вищевикладене унеможливлює здійснення оплати періоду хвороби. ОСОБА_1 запропоновано терміново виправити зазначені помилки. (а.с.135).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 липня 2017 року по справі №263/500/17 за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ», треті особи: Головне управління Держпраці у Донецькій області, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі Донецькій області про скасування акту проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, у задоволенні позовних вимог відмовлено. (а.с.181).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 липня 2017 року по справі №263/500/17 за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ», треті особи: Головне управління Держпраці у Донецькій області, Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі Донецькій області про скасування акту проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, відхилено. Рішення суду від 12.07.2017 року залишено без змін. ( а.с. 182).

04 грудня 2017 року рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області по справі №263/4699/17 за позовом ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ», треті особи: Головне управління Держпраці у Донецькій області, Виконавча дирекція обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової страти непрацездатності, про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, у задоволенні позовних вимог відмовлено. (а.с.185).

27 грудня 2017 року постановою Апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2017 року у справі 263/4699/17 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області залишено без змін.(а.с.231-234).

23 липня 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 27 грудня 2017 року у справі 263/4699/17 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області залишено без змін.(а.с.235-238).

Таким чином посилання позивача на неправомірність відмови в прийнятті листків непрацездатності відповідачем є безпідставними.

Зі змісту ч.1 ст.13 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зазначена стаття надає право особі, яка бере участь в справі, розпоряджатись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таким чином встановлюючи матеріальні та процесуальні межі судового розгляду, визначати обсяг доказів, якими доводить обставини на які посилається.

Згідно з цією статтею суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснюючи особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення не вчинення процесуальних дій та сприяє здійсненню їхніх прав у випадках встановлених ЦПК України.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони, крім випадків передбаченим цим Кодексом . Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та інше.

Згідно з положеннями ст.ст.77-80 ЦПК України суд, оцінюючи докази виходить із принципів належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. З цих підстав належні докази повинні містити інформацію щодо предмету доказування, на їх підставі суд повинен бути в змозі встановити дійсні обставини справи, та у своїй сукупності повинні бути достатніми для висновку суду про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Предметом доказування по зазначеній справі є вчинення дій відповідачем по порушенню трудових прав позивача та завдання позивачу у зв'язку з такими протиправними діями моральної шкоди.

Зі змісту загальних правових норм цивільно-правова відповідальність настає за умови наявності протиправної дії (бездіяльності) певної особи, настання шкоди, та причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) особи та настанням негативних наслідків у виді завданої шкоди.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно зі ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, на підставі перерахованих вище доказів можна прийти до висновку про те, що ОСОБА_1, з моменту її законного звільнення за прогул, а саме з 30 жовтня 2015 року не перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Тому ніякої моральної шкоди, пов'язаної з трудовими правовідносинами, як вимагає закон, наказ № 213-07 від 30 вересня 2016 року про переведення позивача на посаду старшого наукового працівника кафедри технології машинобудування ДВНЗ «ПДТУ», відмова відповідача у прийнятті листків непрацездатності не завдали. Такий висновок не суперечить Постанові Верховного Суду України від 27 липня 2018 року у справі № 263/4699/17 за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет», треті особи: Головне управління державної служби України з питань праці в Донецькій області, Виконавча дирекція соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в Донецькій області, про визнання дій неправомірними.

Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України щодо засад змагальності процесу і надання доказів, позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що її звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Надані позивачем докази не містять достатньої інформації щодо предмета доказування. Обставини, на які посилається позивач є, на думку суду, безпідставними, оскільки з матеріалів справи, вбачається, що у всіх позовах ОСОБА_1 до ДВНЗ «ПДТУ» було відмовлено, усі дії відповідача здійснені з дотриманням законодавства про працю України, при звільненні позивача її прав порушено не було, оскільки відповідачем дотримано процедуру такого звільнення, а тому надані докази є недостатніми для підтвердження факту завдання шкоди діями відповідача та наявності причинного зв'язку між його діями та настанням шкоди, а тому є недостатніми для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином підстав для стягнення моральної шкоди не вбачається, в задоволенні цивільного позову слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви, заяви про забезпечення доказів, сплачених позивачем відповідно у сумі 551,21 грн. та 275,61 грн., які згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 76-81, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду або шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та виготовлено 23.11.2018 року з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 12.05.1998 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Державний вищий навчальний заклад «Приазовський державний технічний університет», місце знаходження: Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська,7.

Суддя: П.І.Папаценко