Номер провадження: 22-ц/785/4658/18
Номер справи місцевого суду: 515/382/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Калараша А.А.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 березня 2018 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця ВДВС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та визнання її незаконною,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини.

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року до повноліття сина, тобто до 04.02.2033 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року і до 04.02.2018 року, тобто до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

Постановою державного виконавця Татарбунарського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 515/382/16-ц виданого 24.10.2015 року Татарбунарським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів на її утримання в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року і до 04.02.2018 року, тобто до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, закінчено. Припиненно чинність арешту майна боржника та скасовані всі інші заходи примусового виконання рішення (а.с.41-42).

14.02.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області зі скаргою про визнання вищевказаної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 52739293 протиправною та скасувати дану постанову.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.03.2018 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення державного виконавця ВДВС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та визнання її незаконною.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.03.2018 року та задовольнити її скаргу у повному обсязі, визнавши постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження протиправною та скасувати її, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження протиправною та у її скасуванні, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду ОСОБА_4 в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 300 гривень за період з 14.03.2016 року по 04.02.2018 року виконано.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ст.39 ч.1 п.9 ЗУ „Про виконавче провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.04.2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року до повноліття сина, тобто до 04.02.2033 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року і до 04.02.2018 року, тобто до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

24.10.2015 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року і до 04.02.2018 року, тобто до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, ОСОБА_4 повинен сплатити ОСОБА_2 грошові кошти на її утримання у розмірі 2874, 06 за період з 14.03.2016 року по грудень 2016 року, 3600 гривень за період з січня 2017 року по грудень 2017 року та 342,86 грн за період з січня 2018 року по 04.02.2018 року включно, тобто за 4 дні (а.с.73-74), а всього за період з 14.03.2016 року по 04.02.2018 року включно = 6 816, 92 грн.

На виконання заочного рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.04.2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів (аліментів) на її утримання у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року по 04.02.2018 року, ОСОБА_4 надано копії платіжних доручень щодо переведення (поповнення) на імя ОСОБА_2 грошових коштів за різні періоди часу, починаючи з 17.11.2016 року по 06.11.2017 рік (а.с.59-71).

Так, згідно платіжних доручень, 17.11.2016 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 100 гривень (а.с.59).

12.12.2016 року на імя ОСОБА_2 перераховано 800 гривень від невідомого ОСОБА_6 (а.с.60).

18.01.2017 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 100 гривень (а.с.61).

09.02.2017 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 100 гривень (а.с.62).

14.03.2017 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 300 гривень (а.с.63).

04.04.2017 року на імя ОСОБА_2 перераховано 500 гривень. Проте від кого не вбачається (а.с.64).

05.05.2017 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 800 гривень (а.с.65).

07.06.2017 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 1000 гривень (а.с.66).

14.07.2017 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 800 гривень (а.с.67).

15.08.2017 року ОСОБА_4 поповнив невідомо кому картку на суму 800 гривень (а.с.68).

12.09.2017 року на імя ОСОБА_2 перераховано 1000 гривень від невідомого ОСОБА_6 (а.с.69).

06.10.2017 року ОСОБА_4 поповнив невідомо кому картку на суму 1000 гривень (а.с.70).

06.11.2017 року ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 перерахував 1500 гривень (а.с.71).

Проте, не всі надані копії платіжних доручень містять призначення платежу, та навіть в тих, в яких зазначено ціль переказу „виплата аліментів, а їх чотири, а.с.59, 61, 67, 71, ОСОБА_4 не вказано, на утримання кого саме він сплачує аліменти за рішенням суду, на утримання дружини ОСОБА_2 чи на утримання сина ОСОБА_5

Крім того, платіжні доручення а.с.68, 70 взагалі не містять дані, про призначення платежу.

Крім того, згідно платіжних доручень а.с. 60, 69, грошові кошти на імя ОСОБА_2 перераховувалися взагалі від невідомої особи ОСОБА_6.

Таким чином, надані ОСОБА_4 платіжні доручення (квитанції), в яких не зазначено призначення платежу щодо сплати аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 чи на утримання сина ОСОБА_5, перерахування коштів від невідомої людини на імя ОСОБА_2 з невказівкою призначення платежу від кого кому, не можуть бути розцінені судом як належні докази сплати аліментів за рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.04.2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів (аліментів) на її утримання у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року по 04.02.2018 року.

Отже, підстав для закриття виконавчого провадження за виконавчим листом щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів (аліментів) на її утримання у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року по 04.02.2018 року, у державного виконавця не було.

Крім того, не може бути належним та допустим доказом надана ОСОБА_4 копія роздруківки переписки з якої слідує, що ОСОБА_2 пропонувала ОСОБА_4 перераховувати аліменти на картку „ПриватБанк, оскільки з роздруківки не зрозуміло між ким, коли та яких саме аліментів стосується розмова.

Заслухана в засіданні судової колегії ОСОБА_2 пояснила, що відповідач залишився винен їхнім спільним знайомим гроші і люди після зникнення відповідача почали висувати до неї претензії. Вона звязувалась з відповідачем і він частково повертав кошти через неї. З тих квитанцій, які надав боржник аліментні платежі становлять менше третини від загальної суми перерахувань. Тому вона вважає, що про ніяке фактичне погашення аліментів на утримання дружини у повному обсязі не може бути й мови.

Судова колегія вбачає, що надані апелянтом пояснення узгоджуються з матеріалами справи.

Разом з тим, рішення державного виконавця засновані на не перевірених достеменно обставинах, не підтверджені належними і достатніми доказами і мають ознаки припущення.

Суд першої інстанції, доводів, викладених заявницею у заяві належним чином не перевірив та обмежився формальною констатацією обставин, які не доведені належними і достатніми доказами.

Враховуючи наведене, судова колегія доходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 березня 2018 року скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення скарги ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 52739293 від 22.01.2018 року.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 березня 2018 року скасувати.

Задовольнити скаргу ОСОБА_2.

Визнати постанову державного виконавця Татарбунарського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 від 22.01.2018 року, ВП № 52739293, про закінчення виконавчого провадження протиправною.

Скасувати постанову державного виконавця Татарбунарського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_3 від 22.01.2018 року, ВП № 52739293, про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 515/382/16-ц виданого 24.10.2015 року Татарбунарським районним судом Одеської області щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів на її утримання в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 14.03.2016 року до 04.02.2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.06.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_7