Рівненський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/17/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/28/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

судді: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі: Сарненська міська рада, Комунальне підприємство "Житлосервіс" Сарненської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року, ухваленою в складі судді Сидоренко З.С., повний текст якого складено 05 квітня 2018 року у справі № 572/17/15-ц,

в с т а н о в и в:

В січні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з позовом до Сарненської міської ради, Комунального підприємства "Житлосервіс" Сарненської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання осіб втратившими право на житло, скасування рішень виконкому та зобов'язання укласти договір найму.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що сім'я ОСОБА_6 до 2001 року проживала в гуртожитку по АДРЕСА_1 в кімнатах НОМЕР_1, НОМЕР_2, в подальшому звільнила вказане житлове приміщення та переїхала на проживання в приватний будинок м. Сарн, а пізніше виїхала на проживання до с. Жовтень Ширяївського району Одеської обл., де постійно проживає до цього часу в будинку АДРЕСА_2. Вказують, що їхня сім'я ОСОБА_3, на час виселення сім'ї ОСОБА_6, проживала в кімнаті НОМЕР_3 цього ж гуртожитку та потребувала покращення житлових умов, а тому 20 лютого 2002 року адміністрацією Сарненського комбінату "Будіндустрія", де працювала ОСОБА_1, останній видано ордер на право вселення з двома, на той час неповнолітніми, різнополими дітьми в гуртожитку по АДРЕСА_1 в кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2 загальною площею 112,63 кв.м та укладено договір найму на це житло. Зазначає, що рішенням виконкому Сарненської міської ради № 295 від 19 травня 2004 року адміністрації комбінату було надано дозвіл на переобладнання гуртожитку під житловий будинок для малих сімей та виготовлення на нього проектно-технічної документації. В зв'язку з ліквідацією СП комбінат "Будіндустрія" рішенням Сарненської міської ради № 1471 від 17 грудня 2009 року вказаний гуртожиток було передано у комунальну власність міста та прийнято на баланс КП "Житлосервіс" та згідно рішення виконкому Сарненської міської ради № 340 від 17 серпня 2011 року було проведено нумерацію житлових приміщень у гуртожитку сімейного типу відповідно до технічного паспорту.

Стверджують, що на час отримання ними ордера на житло в гуртожитку сім'я ОСОБА_6 у спірних кімнатах не проживала та не булла зареєстрована.

Вказує, що рішенням Сарненського районного суду від 29 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року, відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилими кімнатами НОМЕР_5, НОМЕР_6 по АДРЕСА_1, та задоволено їхній зустрічний позов, яким визнано недійсними договори найму житла за № 3720 від 27 грудня 2012 року в частині надання у безстрокове користування вказаних кімнат № 3720 від 19 вересня 2013 року про участь у витратах по утриманню споруд, прибудинкових територій та надання послуг укладених з ОСОБА_5, підприємством "Житлосервіс" Сарненської районної ради.

Зазначає, що рішення Сарненської міської ради за №466 від 25 грудня 2012 року, яким сім'ю ОСОБА_6 визнано наймачами кімнат НОМЕР_5, НОМЕР_6 жилого приміщення, суперечить вимогам житлового законодавства, оскільки ці кімнати відносяться до квартири НОМЕР_7 в будинку по АДРЕСА_1, а тому укладення договору найму з ОСОБА_5 на частину їхньої квартири, а саме кімнати НОМЕР_5, НОМЕР_6 якими користується їхня сім'я, суперечить житловому законодавству.

Разом з тим зазначають, що рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради №381 від 19 листопада 2013 року неправомірно внесено зміни до п.1 рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №419 від 20 листопада 2013 року "Про переоформлення договору найму", яким ОСОБА_1 визнано наймачем кімнати НОМЕР_4 жилого приміщення НОМЕР_7 площею 14,9 кв.м., оскільки сім'я ОСОБА_6 втратила право на вказане житло з 2001 року, оскільки ордер на спірні приміщення їй не видавався і вони виїхали з гуртожитку на проживання в Одеську області».

З урахуванням збільшених позовних вимог просили рахувати відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що втратили право на житло в кімнатах НОМЕР_1, НОМЕР_2 (кімнати НОМЕР_5, НОМЕР_6 квартири НОМЕР_7 згідно технічного паспорту) в будинку АДРЕСА_1, внаслідок відсутності за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені строки, визначені ст.71 ЖК України; визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №466 від 25 грудня 2012 року про визнання сім'ї ОСОБА_5 наймачами кімнат кімнати НОМЕР_5, НОМЕР_6 житловою приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_1; рішення виконавчого комітету №381 від 19 листопада 2014 року, яким внесено зміни до пункту І рішення виконавчого комітету Сарненської міської рад» №419 від 20 листопада 2013 року "Про переоформлення договору найму" та рішення виконавчого комітету №419 від 20 листопада 2013 року про визнання ОСОБА_1 наймачем кімнати НОМЕР_4 житлового приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_1; зобов'язати виконавчий комітет Сарненської міської ради та Комунальне підприємство "Житлосервіс" укласти з її сім'єю, в особі ОСОБА_1 договір найму квартири НОМЕР_7 в будинку АДРЕСА_1 житловою площею 65,0 кв.м. та загальною площею 88,8 кв.м., відповідно до технічного паспорту (інвентаризаційна справа №6693, реєстровий НОМЕР_10); стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Дубровицького районною суду Рівненської області від 28 березня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сарненської міської ради. Комунального підприємства "Житлосервіс" Сарненської міської ради. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання осіб втратившими право на житло, скасування ріпіень виконкому та зобов'язання укласти договір найму, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при укладанні 20 лютого 2002 року ОСОБА_1 з власником житла на той час СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" договору найму житла необхідно було отримати попередню згоду органу опіки і піклування, а тому за відсутності такої згоди позов в частині визнання сім'ї ОСОБА_6 такими, що втратили право на житло в спірних кімнатах є необґрунтованим. Суд також виходив з того, що відповідач Сарненська міська рада не наділена повноваженнями та не в праві вирішувати питання щодо надання житла та визнання наймачами житла, оскільки такими функціями наділений виключно виконавчий комітет Сарненської міської ради, який не залучено як сторону по справі. Крім того відсутні підстави Щодо визнання незаконними рішень рішення виконкому Сарненської міської ради №419 від 20 листопада 2013 року "Про переоформлення договору найму" та №381 від 19 листопада 2014 року "Про внесення змін до рішення виконавчою комітету Сарненської міської ради № 419 від 20 листопада 2013 року "Про переоформлення договору найму», суд виходив з того, що вказані рішення прийняті за заявою ОСОБА_1, і їх зміст по суті не змінює, а лише містить уточнення відносно найменування приміщення, в якому міститься кімната наймачем якої визнано ОСОБА_1, а тому таким рішенням права позивачів не порушуються.

В апеляційних скаргах, поданих ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване судове рішення скасувати та ухвали їй нове рішення про задоволення позову.

Апеляційні скарги позивачів мотивовані тим, що сім'я ОСОБА_6 проживала в гуртожитку по АДРЕСА_1 в кімнатах НОМЕР_1, НОМЕР_2 до 2001 року на підставі резолюції директора комбінату без отримання ордеру на спірні приміщення, а з 2001 року виїхала з гуртожитку на проживання в Одеську область, де постійно проживає до цього часу, а тому вважається такою, що втратила право на вказане житло. Вказують, що рішеннями Сарненського районного суду Рівненської області по справі №2-718 за 2010 рік та № 572/5626/13-ц підтверджується, що ОСОБА_5 сама підтвердила той факт, що ордер на вселення у спірні кімнати гуртожитку їй не видавався. Суд не звернув уваги на наявність рішення Сарненського районного суду по справі № 2/718/2010 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спірними кімнатами та вселення їх в ці кімнати, було відмовлено та встановлено факт добровільного виселення сім'і ОСОБА_6 з гуртожитку у 2001 році та відсутність наміру проживати в такому житлі.

Стверджують, що на час отримання ОСОБА_1 ордеру на житло, укладання договору найму спірних кімнат для різнополих дітей, укладання договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій від 08 листопада 2011 року, будь-яких порушень чинного законодавства останньою допущено не було.

Вказують, що на час прийняття оскаржуваного рішення виконавчим комітетом Сарненської міської ради № 466 від 25 грудня 2012 року договір найму житла з ОСОБА_1 не був розірваний чи визнаний недійсним, а тому у виконавчого комітету не було правових підстав для укладання та переоформлення договору найму з ОСОБА_5 на спірне приміщення.

Зазначають, що судом не враховано також рішення Сарненського районного суду від 29 травня 2014 року по справі № 572/5626/13ц, яким було встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в житлове приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття осіб з нього, а угода найму житлових кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_8 в гуртожитку по АДРЕСА_1 у сімейному гуртожитку СП комбінат «Будіндустрія» від 22 жовтня 1998 року не може визнаватися недійсною, оскільки з 2001 року, з моменту вибуття ОСОБА_5 та всіх її членів сім'ї, вважається розірваною.

Вказують, що цим же рішенням суд, даючи оцінку рішенню виконкому Сарненської міської ради № 466 від 25 грудня 2012 року, зазначив про незаконність укладеного з ОСОБА_5 договору найму №3720 від 27 грудня 2012 року та договору № 3720 від 19 вересня 2013 року, так як вони укладені без попереднього розірвання чи визнання недійсним угоди найму від 20 лютого 2002 року та договору про участь у витратах з утримання будинків і споруд від 08 листопада 2011 року.

Вважають необґрунтованим твердження суду першої інстанції про те, що Сарненська міська рада є неналежним відповідачем у вказаній справі, оскільки виконавчий комітет у СДРПУО не обліковується, а тому не є окремою юридичною особою, а є виконавчим органом Сарненської міської ради.

Посилаються на те, що рішення виконавчою комітету Сарненської міської ради №466 від 25 грудня 2012 року було предметом дослідження при розгляді адміністративної справи Сарненським районним судом від 29 травня 2014 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено з підстав чинності договору найму від 22 жовтня 1998 року укладеного з ОСОБА_5, однак зазначають, що рішенням Сарненського районного суду від 29 травня 2014 року встановлено, що такий договір найму вважається розірваним з моменту вибуття ОСОБА_5 та всіх її членів сім'ї з спірного приміщення.

Вважають, що суд припустився помилки про те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №419 від 20 листопада 2013 року «Про переоформлення договору найму» прийняте на користь ОСОБА_1, оскільки із заявою про продовження договору найму під 20 лютого 2002 року для надання житла сім'ї ОСОБА_5 позивач не зверталася, згоди та переоформлення такого договору не надавала.

У відзиві па апеляційні скарги КП "Житлосервіс" Сарненської міської ради вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що рішення Сарненської міської ради № 466 від 25 грудня 2012 року прийняте за результатами розгляду звернення ОСОБА_5 та на підставі рішення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року та з врахуванням того, що сім'я ОСОБА_5 не визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Вказує, що питання про скасування вказаного рішення розглядаюся в порядку адміністративного судочинства, зокрема ухвалою Вищого адміністративного суду України в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено та залишено в силі постанову Сарненського районного суду про відмову в задоволенні позову про скасування вказаною рішення виконавчого комітету.

Інших відзивів на апеляційні скарги до апеляційною сулу не надходило.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦІІК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуальної о права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися па засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуальною права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що на підставі укладеного 22 жовтня 1998 року з власником житла, на той час СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія", договору найму житлового приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_8 гуртожитку, була проведена реєстрація сім'ї ОСОБА_6 у вказаних кімнатах. У 2001 році ОСОБА_5 із сім'єю виселилась із вказаних кімнат і стали проживати у приватному секторі м. Сарни. А у 2005 році переїхали проживати до Одеської області де і проживають на даний час.

20 лютого 2002 року між позивачем ОСОБА_1 та СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" був укладений договір найму житлового приміщення в гуртожитку, за умовами якої, ОСОБА_1 було надано в тимчасове користування на час роботи на підприємстві житлові кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 в гуртожитку комбінату на підставі ордера не житлове приміщення НОМЕР_9 від 20.02.2002 року, в яких позивачка разом із сім'єю і була прописана.

СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" було ліквідовано.

На підставі рішення Сарненської міської ради № 1471 від 17.12.2009 р. "Про прийняття в комунальну власність територіальної громади м. Сарни житловий фонд СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" (а.с.9 Т.1) гуртожиток по АДРЕСА_1 прийнято у комунальну власність територіальної громади м.Сарни безоплатно та закріплено за комунальним підприємством "Житлосервіс" на праві повного господарського відання та відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23.09.2010 року, будівля вказаного гуртожитку зареєстрована на праві власності за територіальною громадою м. Сарни в особі Сарненської міської ради .

Рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради від 17.08.2011 року №340 вирішено привести нумерацію житлових приміщень у відповідність до технічного паспорту гуртожитку, виготовленого станом на 26 лютого 2010 року. Приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_1, які займала ОСОБА_1 отримали нумерацію НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_4 у квартирі НОМЕР_7.

Рішенням виконавчого комітету Сарненської ради №466 від 25.12.2012 року "Про розгляд звернення ОСОБА_5 щодо переоформлення договору найму" (а.с.27 Т.2) визнано сім'ю ОСОБА_5 наймачами кімнат НОМЕР_5, НОМЕР_6 жилого приміщення НОМЕР_7 (кв. НОМЕР_7 згідно технічного паспорту) у гуртожитку по АДРЕСА_1, які на момент реєстрації у них сім'ї ОСОБА_5 нумерувалися як кімнати НОМЕР_1,НОМЕР_2 та вирішено КП "Житлосервіс" переоформити ОСОБА_5 договір найму кімнат НОМЕР_5,НОМЕР_6 жилого приміщення НОМЕР_7 у гуртожитку по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення №466 КП «Житлосервіс» уклало із ОСОБА_5 договори найму спірних кімнат №3720 від 27.12.2012 та №3738 16.08.2016 року, які рішеннями суддів визнанні недійсними, а також уклали договір найму № 3943 від 04.10.2017 який на час розгляду справи є чинним.

Крім того, вбачається, що рішеннями Сарненського районного суду від 17.12.2010 року (справа № 2-718/2010) та від 29.05.2014 року (справа № 572/5626/13-ц), які набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_5 разом із сім'єю добровільно виселилася із спірного приміщення гуртожитку в 2001 році, а тому договір найму від 22.10.1998 року є розірваним з моменту вибуття ОСОБА_5 та членів її сім"ї з гуртожитку в 2001 році відповідно до положень ч.2 ст. 107 ЖК України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця.

Згідно зі ст. ст. 770, 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 810 ЦК України підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об?єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом. Таким чином, відносини, які виникають у зв?язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом України та іншими актами житлового законодавства (ч. 1 ст. 3 ЖК України).

У статті 1 Закону зазначено, що виконавчі органи рад це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97, на яку посилається виконком Сарненської міської ради в рішенні № 466, до відання виконавчих органів належить: повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; п. «а» п.п. 2, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності;п. «б» п.п. 8) видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.

Убачається, що договір найму спірного житлового приміщення в гуртожитку від 20 лютого 2002 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та СП "Сарненський комбінат "Будіндустрія" не розірваний, не припинений та не визнаний судом недійсним. Позивачі продовжують проживати у кімнатах НОМЕР_5,НОМЕР_6 та сплачувати кошти за їх користування та за наданні комунальні послуги, а тому згідно ч.4 ст. 9 ЖУ України, вона з членами сім'ї не може бути обмежена у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом..

Неможливо переукласти договір, який є розірваний з 2001 року в силу закону, а саме ч.2 ст.107 ЖК України, незалежно від пред'явлення позову про це. (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року за № 2).

Крім того, ЖК України не передбачено такого оформлення правовідносин сторін з приводу найму житлового приміщення, як переоформлення шляхом визнання осіб наймачами зайнятих приміщень, а лише укладення, зміна чи припинення договору найму.

Отже, вирішуючи питання щодо поданої заяви ОСОБА_5 про надання дозволу на переоформлення договору найму спірних кімнат у гуртожитку виконком вийшов за межі своєї компетенції та поданої заяви ОСОБА_5, питання щодо переоформлення договору найму не вирішив, не врахував, що позивачі є належними користувачами кімнат НОМЕР_5,НОМЕР_6 договір найму не розірваний, а також вимоги житлового законодавства та безпідставно визнав наймачами, зайнятих приміщень, осіб які фактично не проживають у гуртожитку і з якими попередній договір найму 1998 року є розірваним з 2001 року.

За таких обставин, рішення виконавчого комітету Сарненської ради №466 від 25.12.2012 року "Про розгляд звернення ОСОБА_5 щодо переоформлення договору найму" є незаконним і підлягає скасуванню.

Також, судом встановлено, що позивач із заявою про переоформлення договору найму від 20.02.2002 року до власника гуртожитку не зверталась, а тому рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №419 від 20.11.2013 року та №381 від 19 листопада «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради №419 від 20.11.2013 року» в односторонньому порядку визнати ОСОБА_1 наймачем лише жилого приміщення НОМЕР_4 площею за внутрішнім обміром 14,9 кв.м. відповідно до Технічного паспорту НОМЕР_10 у будинку АДРЕСА_1 не відповідає вимогам закону.

Разом з тим, не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірними житловими приміщеннями, оскільки із матеріалів справи вбачається, що 04.10.2017 року із відповідачами укладено договір найму №3943 кімнат гуртожитку НОМЕР_5,НОМЕР_6 по АДРЕСА_1.

Крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Житло має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41 та § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Не підлягають до задоволення і позовні вимоги про зобов'язання виконавчого комітету Сарненської міської ради та КП "Житлосервіс" укласти договір найму квартири НОМЕР_7 в будинку АДРЕСА_1 житловою площею 65,0 кв. м та загальною площею 88,8 м кв., відповідно до технічного паспорту (інвентаризаційна справа №6693, реєстровий НОМЕР_10), оскільки в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи проте, що передані у 2002 році позивачам у найм кімнати у гуртожитку НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_4 (НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3) набули статус «квартири НОМЕР_7».

Крім того, в даному випадку діє принцип свободи договору і сторони є вільними в укладені договору та визначені його умов (ст.6, 627 ЦК України).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 381-384,390 ЦПК України, ст.ст.770,810-815 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубровицького районного суду від 28 березня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Сарненської міської ради, Комунального підприємства "Житлосервіс", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9 про визнання осіб втратившими право на житло, скасування рішень виконкому та зобов'язання укласти договір найму задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області №466 від 25 грудня 2012 року про визнання сім'ї ОСОБА_5 наймачами кімнат НОМЕР_5, НОМЕР_6 жилого приміщення НОМЕР_7 у гуртожитку по АДРЕСА_1, рішення виконавчого комітету №381 від 19.11.2014 року, яким внесено зміни до пункту 1 рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 20.11.2013 року №419 "Про переоформлення договору найму" та рішення виконавчого комітету від 20.11.2013 року №419 про визнання ОСОБА_1, наймачем кімнати НОМЕР_4 жилого приміщення НОМЕР_7 у гуртожитку АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: