Справа № 211/4219/18
Провадження № 2/211/1960/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: сторін по справі

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є співвласницями квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 30.09.2017 року.

У вказаній квартирі разом з ними зареєстрований ОСОБА_4, який з жовтня 1995 року за даною адресою не мешкає. На даний час відповідач участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймає, позивачі не мають можливості розпорядитися майном на власний розсуд.

Тому просять суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності на підставі наданих суду письмових доказів, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих суду письмових доказів, позовні вимоги підтримує повністю, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує.

Представник відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті у судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування є співвласницями квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16-18 копія договору).

На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані позивачі та ОСОБА_4 (а.с. 5-7, 9-10, 12-14, 23 копії паспортів, довідка).

У матеріалах справи міститься Акт про не проживання від 31.07.2018 року, складений мешканцями сусідніх квартир будинку № 39 по вул. Вячеслава Чорновола м. Кривого Рогу, підтверджений головою правління ОСББ «КР-Життя» (а.с. 36), із змісту якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_4 не мешкає з 31.10.1995 року.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).

Наявність реєстрації ОСОБА_4 у квартирі за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивачів здійснювати право власності у повному обсязі.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_3 з 31.10.1995 року по даний час без поважних причин (тобто понад один рік), доказів стосовно поважних причин не проживання відповідача в даній квартирі у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачами та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, розташованою за вищевказаною адресою, у зв'язку з відсутністю в ній без поважних причин понад одного року, а також враховуючи той факт, що відповідач відповідно наданої суду заяви визнав позов та проти позову не заперечував (а.с. 33).

Відповідно до ст. ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня вулиця Гутовського)АДРЕСА_4, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Вячеслава Чорновола (колишня вулиця Гутовського)АДРЕСА_4.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6