Справа № 206/4922/18
Провадження № 2/206/1355/18
20 листопада 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:
головуючого судді - Кушнірчука Р.О.,
при секретареві судового засідання - Соловйовій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку №23 по вул. Сергія Кульчицького в м. Дніпрі.
Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником будинку №23 по вул. Сергія Кульчицького в м. Дніпрі. В цьому ж будинку, окрім нього, його дружини та доньки, також зареєстрований відповідач. Проте, на початку 2008 року відповідач залишив будинок, не повідомивши де буде проживати. Близько року тому, відповідач зателефонував та сказав, що на тепер проживає в Одеській області. Він не перешкоджав відповідачу проживати в будинку, відповідач залишив його добровільно. Між ним та відповідачем не було жодних домовленостей щодо збереження за ним права користування житловою площею в спірному домоволодінні. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання у спірному домоволодінні відповідач не бажає, тому він змушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, зокрема зазначив, що його син не проживає в спірному домоволодінні більше десяти років. В вісімнадцять років, син пішов з дому жити до дівчини. Через деякий час з нею розлучився, поїхав жити до Києва, служив в АТО. Контактів син з родиною не підтримує. Колишня дружина сина не каже де він живе, його номер телефону не дає. В подальшому надав заяву про розгляд справи в його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).
Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що відповідач її син, який не мешкає з сімєю більше десяти років. Ніякого звязку з родиною він не підтримує, де мешкає їй невідомо.
Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що відповідач її брат, з яким вона вже багато років не спілкувалася. Де брат мешкає їй невідомо.
Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та з посиланням на ухвалення рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
Заслухав доводи позивача, третіх осіб,врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку №23 по вул. Сергія Кульчицького у м. Дніпро (Дніпропетровську), що підтверджується договорами дарування (а.с.4-7).
Відповідно довідки про склад сімї за №6391 від 21 серпня 2018 року в будинку №23 по вул. Сергія Кучицького у м. Дніпро зареєстровані: позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 В.О. (а.с.9).
Так, у ході судового розгляду було встановлено, що відповідач не проживає за адресою спірного домоволодіння з початку 2008 року.
Дана обставина підтверджується, зокрема актом Територіальної ради самоорганізації населення «Житлового масиву Чаплі» про обстеження домоволодіння №23 по вул. Сергія Кульчицького у м. Дніпро, яким був встановлений факт не проживання відповідача за адресою реєстрації з початку 2008 року (а.с.9) та показами учасників справи, які підтвердили, що відповідач більше десяти років тому, добровільно полишив спірне домоволодіння.
Відповідно ч. ч 1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За положеннями ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Отже, виходячи з викладеного та враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача за адресою спірного домоволодіння та про наявність домовленості з позивачем щодо його відсутності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні.
Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №23 по вул. Сергія Кульчицького в м. Дніпро.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.
Повний текст судового рішення складений 22 листопада 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має прав на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук