КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/911/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Храпачевської Олени Павлівни на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Кізюн Л.І. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва у справі за позовом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, починаючи з 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2018 року вказана цивільна справа прийнята до провадження цього суду та призначена до розгляду.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві 06 грудня 2017 року звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів в розмірі 176 758,64 грн.

Посилається на те, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років працівникам льотного складу згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У зв'язку з виявленням факту працевлаштування ОСОБА_2 з 01.10.2015 року на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику льотного складу, а саме на посаду штурмана-інструктора повітряного судна в ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-АероАльянс», виплата пенсії 28.03.2017 року йому була припинена.

Оскільки ОСОБА_2вчасно не повідомив про працевлаштування, виникла переплата пенсії та індексації за період з 01.10.2015 року по 31.03.2017 року в розмірі 176 758 грн. 64 коп.

Листом-повідомленням управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві просило вирішити питання про утримання переплати пенсії з ОСОБА_2

Відповідача було повідомлено про наявність факту переплати пенсії листом-повідомленням 03.05.2017 року вих. № 1512, проте переплачені кошти не були погашені.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року у позові Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Храпачевська Олена Павлівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу.

Посилається на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до ст.1212 ЦК України. Крім того, судом першої інстанції не врахована правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-91цс14. При ухваленні рішення судом не було дано належної оцінки доводам та поясненням позивача.

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Посилається на те, що пенсії за вислугу років, призначені особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть виплачуватися в період будь - якої роботи, в тому числі і роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, тому в період роботи на таких посадах відповідачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призначена пенсія за вислугу років. Згідно відомостей, які містяться в пенсійній справі відповідача, позивач з моменту призначення пенсії відповідачу був обізнаний про факт його роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років та про те, що відповідач має право здійснювати польоти, але їх не здійснює, що підтверджується розпорядженнями про перерахунок пенсії та індивідуальними відомостями про застраховану особу, розпорядником яких є сам позивач.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач та його представник проти апеляційної скарги заперечили, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві 06 грудня 2017 року звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених коштів в розмірі 176 758,64 грн.

Посилається на те, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років працівникам льотного складу згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У зв'язку з виявленням факту працевлаштування ОСОБА_2 з 01.10.2015 року на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику льотного складу, а саме на посаду штурмана-інструктора повітряного судна в ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-АероАльянс», виплата пенсії 28.03.2017 року йому була припинена.

Оскільки ОСОБА_2вчасно не повідомив про працевлаштування, виникла переплата пенсії та індексації за період з 01.10.2015 року по 31.03.2017 року в розмірі 176 758 грн. 64 коп.

Відповідача було повідомлено про наявність факту переплати пенсії листом-повідомленням 03.05.2017 року вих. № 1512, проте переплачені кошти не були погашені.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з часу впровадження системи персоніфікованого обліку належним доказом факту працевлаштування мають бути індивідуальні відомості системи персоніфікованого обліку, а не записи у трудовій книжці.

До позовної заяви на обґрунтування вимог не додані індивідуальні відомості стосовно відповідача з системи персоніфікованого обліку, ведення якого здійснює саме позивач.

Сума переплати пенсії за період з 01.10.2015 року по 31.03.2017 року у розмірі 176 758 грн. 64 коп. позивачем не обґрунтована. Надані суду матеріали не містять розрахунку вказаної переплати, а саме за які місяці та які доплати, надбавки, нарахування, тощо та у якому розмірі, були надміру виплачені у зв'язку з працевлаштуванням відповідача.

Позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років працівникам льотного складу згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 року № 22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1) у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію, вона повинна протягом 10 днів повідомити орган пенсійного фонду про факт працевлаштування шляхом подання заяви.

У разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

При цьому, відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

У разі звільнення (припинення діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (копію трудової книжки із записом про звільнення та/або копію цивільно-правового договору).

Відповідно до п. 2.4 постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку) у разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Узв'язку з виявленням факту працевлаштування ОСОБА_2 з 01.10.2015 року на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику льотного складу, а саме на посаду штурмана-інструктора повітряного судна в ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-АероАльянс», виплата пенсії 28.03.2017 року йому була припинена.

Оскільки ОСОБА_2 вчасно не повідомив про працевлаштування, виникла переплата пенсії та індексації за період з 01.10.2015 року по 31.03.2017 року в розмірі 176 758 грн. 64 коп.

З матеріалів справи вбачається, що листом-повідомленням управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві просило вирішити питання про утримання переплати пенсії з ОСОБА_2 (а.с. 8).

Відповідача було повідомлено про наявність факту переплати пенсії листом-повідомленням 03.05.2017 року вих. № 1512 (а.с. 7), проте на даний час переплачені кошти ОСОБА_2 не повернув.

Відповідно до п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 року № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Враховуючи положення ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Надані суду матеріали не містять підтвердження отримання відповідачем повідомлення від 03.05.2017 року вих. № 1512 з пропозицією внести переплату пенсії за період з 01.10.2015 року по 31.03.2017 року в сумі 176 758 грн. 64 коп.

На підтвердження факту працевлаштування відповідача з 01.10.2015 року позивачем не надано суду жодного доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004 року, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пунктів 8, 9 ч. 2 ст. 64 Закону № 1058-ІV, виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов'язана забезпечувати відповідно до закону організацію і своєчасне внесення відомостей про страхувальників і застрахованих осіб до системи персоніфікованого обліку; здійснювати відповідно до закону контроль за достовірністю поданих страхувальниками і застрахованими особами відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до п. 5 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою КМУ від 4 червня 1998 р. № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 21 Закону № 1058-ІV, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: 1) умовно-постійна частина персональної електронної облікової картки; 2) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат; 3) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає виплату за рахунок коштів Пенсійного фонду пенсії застрахованій особі за місяцями; 4) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає участь застрахованої особи в накопичувальній системі пенсійного страхування; 5) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає звернення застрахованої особи, надання інформації про застраховану особу та інші відомості щодо реалізації прав застрахованої особи у системі пенсійного забезпечення.

Таким чином, з часу впровадження системи персоніфікованого обліку належним доказом факту працевлаштування мають бути саме індивідуальні відомості системи персоніфікованого обліку, а не записи у трудовій книжці.

До позовної заяви на обґрунтування вимог не додані індивідуальні відомості стосовно відповідача з системи персоніфікованого обліку, ведення якого здійснює саме позивач.

Крім того, сума переплати пенсії за період з 01.10.2015 року по 31.03.2017 року у розмірі 176 758 грн. 64 коп. позивачем не обґрунтована. Надані суду матеріали не містять розрахунку вказаної переплати, а саме за які місяці та які доплати, надбавки, нарахування, тощо та у якому розмірі, були надміру виплачені у зв'язку з працевлаштуванням відповідача.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Позивач належними та допустимими доказами не довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, недоведеність позивачем того факту, що перерахування пенсії сталося з причин, пов'язаних з технічною помилкою або, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що переплата відбулася у зв'язку з рахунковою помилкою, що є підставою для застосування положень ст. 1212 ЦК України та стягнення переплачених коштів за рішенням суду, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів здійснення ОСОБА_2 переплати в розмірі 176 758,64 грн. через допущені розрахункові помилки позивачем відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що листом № 235-1.2 від 29.04.2016 року ПрАТ «Авіакомпанія «Україна - АероАльянс» повідомило Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва (лист надійшов на адресу Управління 23.05.2016 року) про те, що ОСОБА_2 працює на посаді штурмана - інтруктора повітряного судна Ан-12 з 01 жовтня 2015 року.

Тобто, зокрема, з 23.05.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва було повідомлено про факт роботи відповідача, а виплата пенсії припинена з 28.03.2017 року.

Крім того, органи Пенсійного фонду України є розпорядниками даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб, а отже на постійній основі володіють інформацією про працевлаштування/звільнення застрахованих осіб.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, «за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів».

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження як недобросовісності з боку відповідача при отриманні пенсійної виплати, так і допущеної Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві помилки при виконанні розрахунків сум пенсій, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у позові узгоджується з висновками Верховного Суду України, зазначеними в правовій позиції у справі № 6-91цс14.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Храпачевської Олени Павлівни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.