Провадження № 4-с/225/7/2018
Єдиний унікальний номер № 225/1632/18
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

28 вересня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Бондарчук Т.І.,

заявника ОСОБА_1,

старшого державного виконавця Чудновець К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі - Приморський відділ ДВС м. Маріуполь) Чудновець К.О. щодо не зняття арешту з майна при закінченні виконавчого провадження.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Донецька № 2-680 від 6.08.2010 з неї та ОСОБА_3, ОСОБА_4, і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в солідарному порядку стягнена заборгованість за кредитним договором від 18.08.2006 року в сумі 204549 грн. 66 коп., відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 1700 грн. і інформаційно - технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього 206369 грн. 66 коп. Виконавчий лист з примусового виконання даного рішення суду знаходився на примусовому виконанні в Приморському відділі ДВС м. Маріуполя. Постановою державного виконавця від 11.11.2010 було відкрито виконавче провадження № 22709625. В подальшому, з метою своєчасного і повного виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на належне їй на праві приватної власності нерухоме майно. 29 червня 2017 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження. При цьому, державний виконавець в своїй постанові припинила чинність арешту майна боржника та скасувала інші заходи примусового виконання рішення. У зв'язку з закінченням виконавчого провадження, вона звернулася до начальника Приморського відділу ДВС м. Маріуполя з заявою про скасування арешту, накладеного на її майно. Проте, вона отримала відповідь, в якій їй відмовлено в знятті арешту. Разом з цим, вона повторно отримала копію постанови про закінчення виконавчого провадження № 22709625, в якій вже було виключено пункт про зняття арешту з майна та інших заходів примусового виконання рішення. Під час звернення до Приморського відділу ДВС м. Маріуполя вона дізналася, що за вказаним виконавчим листом державним виконавцем знову було відкрито виконавче провадження з приводу стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Проте, вона не отримувала жодного процесуального документа про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. З цих підстав, вважає дії старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС м.Маріуполя Чудновець К.О. незаконними, у зв'язку з чим просить скасувати арешт та інші заходи примусового виконання рішення

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що не оспорються учасниками справи, рішенням Ленінського районного суду м. Донецька № 2-680 від 6.08.2010 з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в солідарному порядку стягнена заборгованість за кредитним договором від 18.08.2006 року в сумі 204549 грн. 66 коп., відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 1700 грн. і інформаційно - технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього 206369 грн. 66 коп. На підставі даного рішення суду були видані виконавчі листи, зокрема на ім'я ОСОБА_1 Виконавчий лист з примусового виконання даного рішення суду був направлений до Приморського відділу ДВС м.Маріуполя.

Постановою державного виконавця від 11.11.2010 було відкрито виконавче провадження № 22709625 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606 - XIV із змінами та доповненнями в редакції, який діяв на час відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 18.11.2010 з боржника ОСОБА_1 стягнено виконавчий збір у сумі 20636 грн. 96 коп.

Постановою старшого державного виконавця від 29.06.2017 виконавче провадження №22709625 з примусового виконання зазначеного вище рішення суду було закінчено з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 2.06.2016, а саме з підстав припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі доповідної старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Маріуполя Чудновець К.О. постанова про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій була виділена в окреме провадження.

Так, на підставі постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням 22709625 від 18.11.2010, старшим державним виконавцем Чудновець К.О. 20.04.2018 було відкрито виконавче провадження № 56242793.

Зазначене виконавче провадження № 56242793 є невиконаним й до теперішнього часу перебуває на примусовому виконанні в Приморському відділі ДВС м. Маріуполя.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 2.06.2016 № 1404 - VІІІ із змінами та доповненнями (надалі - Закон від 2.06.2016).

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону від 2.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами статті 2 цього Закону визначено такі засади виконавчого провадження, як верховенство права, обов'язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість, об'єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців

Згідно ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ст.18 Закону від 2.06.2016 виконавець зобов'язаний вживати передбачені законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 для забезпечення реального виконання рішення суду застосовується арешт майна боржника.

В частині 3 цієї статті зазначено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За змістом ст. 40 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 року (у редакції, чинній на час закінчення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини другої цієї статті про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як встановлено судом, виконавче провадження № 22709625 з примусового виконання виконавчого листа № 2-680 від 6.08.2010 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором від 18.08.2006 року в сумі 204549 грн. 66 коп., відшкодування витрат на сплату судового збору в сумі 1700 грн. і інформаційно - технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього 206369 грн. 66 коп., в ході якого був накладений арешт на все майно ОСОБА_1, було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону в редакції від 2.06.2016, яка діяла на час закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону в редакції від 2.06.2016 виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 3 ст. 39 Закону від 2.06.2016).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону від 2.06.2016 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, в тому числі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

Оскільки на момент закінчення виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору виділена в окреме провадження, тому у державного виконавця на момент закінчення виконавчого провадження не було підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1

При цьому враховуючи, що на момент розгляду справи в суді виконавчий збір не сплачений, тому не має підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 і на даний час.

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Маріуполя Чудновець К.О. в частині не зняття арешту та скасуванні інших заходів примусового виконання рішення при закінченні виконавчого провадження з підстав припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження при наявності невиконаної постанови про стягнення судового збору та витрат на проведення виконавчих дій, виділеної в окреме провадження, вчинені відповідно до закону в редакції від 2.06.2016, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, в межах повноважень державного виконавця органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відтак, суд вважає, що діями старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС Чудновець К.О. не були порушені права заявника ОСОБА_1, заявлені вимоги недоведеними, тому суд відмовляє в задоволенні скарги.

Оскільки вимога про зобов'язання державного виконавця зняти арешт з майна є похідною вимогою від вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними, тому слід відмовити і в задоволенні цієї вимоги.

Керуючись ст.ст. 84, 259, 260, 268 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Приморського відділу ДВС м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя: Є.В. Челюбєєв