Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 761/6904/17

провадження № 61-17080св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

суб'єкти оскарження: державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малько Жанна Сергіївна, старший державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шемберка Олега Петровича,

заінтересована особа - ОСОБА_10,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у складі суді Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Малько Ж.С. (далі - державний виконавець Малько Ж. С.) та старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шемберка О. П. (далі - старший державний виконавець

Шемберка О. П.) про зобов'язання вчинити дії.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем Малько Ж. С. та старшим державним виконавцем Шемберка О. П. 28 листопада та 07 грудня 2016 року неправомірно повернуто виконавчі листи стягувачів, видані 17 травня

2010 року, у зв'язку з пропуском встановленого законом строку їх пред'явлення до виконання. Зазначеними неправомірними діями державних виконавців були порушені їх конституційні права.

У зв'язку з викладеним просили визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Малько Ж. С. та старшого державного виконавця Шемберка О. П., які пов'язані із невиконанням судового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2009 року про стягнення із ОСОБА_10 на їх користь матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, на підставі виконавчих листів, виданих Шевченківським районним судом міста Києва від 17 травня 2010 року; зобов'язати державних виконавців, виконати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2011 року стосовно прийняття виконавчих листів та відкриття виконавчих проваджень по них.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на дії та бездіяльність державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малько Ж. С. та старшого державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шемберка О. П. про зобов'язання вчинити дії закрито.

Роз'яснено ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 про їх право звернення до суду із адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, така скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судучинства, тому провадження у справі підлягає закриттю з розясненням заявникам права на звернення до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7визнано неподаною та повернуто заявникам.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявниками не усунуто недоліки апеляційної скарги, які визначені ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року, у встановлений строк, тому наявні правові підстави для її повернення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно залишив їх апеляційну скаргу без руху з непередбаченої законодавством вимоги щодо сплати судового збору, оскільки не звернув уваги на те, що правовідносини, які виникли між учасниками процесу у цій категорії справ стосуються судового контролю за виконанням судових рішень. Зазначають, що вони звільненні від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду на стадії виконання судового рішення, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив їх апеляційну скаргу без руху, а потім у зв'язку з несплатою судового збору повернув.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що, не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявники подали апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки заявниками не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в розмірі 320,00 грн.

Ухвала апеляційного суду була направлена рекомендованою кореспонденцією на адресу заявників, яка зазначена в апеляційній скарзі

(а. с. 107).

Копію ухвали апеляційного суду вони отримали 26 травня 2017 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень

(а. с. 108-111).

29 та 30 травня 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до апеляційного суду з заявами про зупинення розгляду цієї справи до розгляду іншої справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яким перевіряється законність вимог щодо сплати судового збору за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державних виконавців у справах про відшкодування шкоди, заподіяною злочином службових осіб органів державної влади. Також, у цих заявах заявники зазначили, що вони не погоджуються з вимогою суду щодо сплати судового збору, проте жодних обставин, на підставі яких не повинні сплачувати судовий збір, ними не вказано.

За змістом статті 1 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції, чинній на час розгляду апеляційної скарги (далі - Закон № 3674-VI), судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтями 3 і 4 Закону 3674-VIвизначено об'єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Слід зазначити, що провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невід'ємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, у якій провадження за скаргою не відкривається. За подання позовної заяви позивачем сплачено відповідний судовий збір. У розділі VII ЦПК України та в Законі № 3674-VI не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС позивачем, який є стягувачем.

Таке врегулювання є логічним з урахуванням того, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, а позивачем уже сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом, або він мав пільги зі сплати такого збору.

Разом з тим частина друга статті 3 Закону № 3674-VI не передбачає звільнення від сплати судового збору за звернення з апеляційною чи касаційною скаргою на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, такий об'єкт справляння судового збору у зазначеній нормі відсутній.

Крім того, у статті 5 Закону № 3674-VI, яка передбачає пільги зі справляння судового збору певним категоріям осіб за певними категоріями справ чи процесуальних дій, відсутні пільги щодо сплати судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Отже, за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до такої скарги особою, яка не належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору або стосовно яких законодавцем прямо встановлені пільги щодо сплати судового збору, судовий збір сплачується у розмірі, передбаченому підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, що була чинною на час подання відповідної скарги.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц.

Таким чином, враховуючи аналіз наведених норм законодавства та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо залишення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, без руху, у зв'язку з несплатою судового збору за подання такої скарги.

ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, подаючи до суду апеляційної інстанції заяви від 29 та 30 травня 2017 року, недоліків зазначених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 18 травня

2017 року не усунули, а лише висловили свою незгоду з постановленою судом ухвалою щодо вимоги про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею

295цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина друга статті 121 ЦПК України 2004 року).

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_7необхідно визнати неподаною та повернути, оскільки скаржниками не усунуто недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик