Справа № 604/355/18
Провадження № 2/604/215/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю

секретаря судового засідання Ілик Г.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення, -

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1). Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулись до суду із позовом до відповідача ОСОБА_5 про вселення, посилаючись на те, що 17 січня 2006 року позивач ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_5 В період з 2006 року по 2010 рік із відповідачем по справі за їх спільні кошти, а також її батьків, які тривалий час перебувають за межами території України на заробітках, проводили будівництво та облаштування житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами. 29 жовтня 2010 року на ім'я відповідача Підволочиською селищною радою було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1. У спірному будинку вони проживали з 2010 року, де і знаходяться усі особисті речі та майно, придбане за час спільного проживання. Окрім того, в помешканні знаходиться особисте ліжко, комп'ютерний стіл і крісло позивача ОСОБА_4, котра являється дочкою ОСОБА_3 від першого шлюбу. Відповідач по справі з грудня 2017 року перешкоджає їм у проживанні в спірному житловому будинку, змінивши замки на вхідних дверях та вчиняє перешкоди у доступі до їхніх особистих речей, мотивуючи відсутністю судового рішення про поділ майна. Незважаючи на їх звернення до Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, а також до Підволочиської райдержадміністрації, відповідач і надалі продовжує перешкоджати у користуванні їх спільним майном. Іншого житлового приміщення у них немає. В результаті неправомірних дій відповідача, вони позбавлені права належним чином користуватись спірним будинковолодінням та проживати у ньому, у зв'язку з чим просять вселити їх у спірне житло.

2). В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримала заявлені позовні вимоги з мотивів, що викладені, додатково обґрунтувавши, що у 2016 році відповідач по справі знайшов собі іншу жінку, почав зловживати спиртними напитками, у зв'язку з чим у них почались конфліктні ситуації і вона пішла проживати до своєї матері. Цього ж року саме чоловік подав позов про розірвання шлюбних відносин і рішенням суду першої інстанції позовні вимоги були задоволені. Після того ОСОБА_5 приїхав до неї, попросив вибачення, вказав, що помилився та розкаявся. Надалі вирішили зберегти сім'ю і проживали разом у спірному будинку. Проте через 2 тижні, після того як суд апеляційної інстанції скасував рішення про розірвання шлюбу, відповідач знову почав зловживати спиртними напитками та вчиняти скандали. Не витримавши принижень, з метою зміни обстановки та покращення фінансового становища, виїхала на заробітки у Польщу. У листопаді 2017 року, у той час, коли знаходилась за межами території України, до неї зателефонувала дочка, сказала, що із відповідачем ОСОБА_5 відбувся скандал, в результаті чого вигнав її із будинку. Коли вона зателефонувала до відповідача ОСОБА_5 останній пригрозив, якщо її дочка прийде ще раз, то застосує фізичну силу (поламає ноги). Боячись за життя і здоров'я дитини, попросила дочку піти проживати до бабці, поки вона не повернеться з Польщі. По приїзду, через декілька днів, пішла до свого постійного місця проживання, проте ключ від вхідних дверей не підійшов. При розмові з чоловіком сказав, що пустить у житло лише після судового рішення. Також на її прохання забрати дитині хоч комп'ютерний стіл та диван відмовився. З приводу того, що її не впускали у житлове приміщення, чинили перешкоди, а також не повертали особистих дитячих речей звернулась у поліцію та орган опіки та піклування, які провели відповідні перевірки та надали свої висновки. Крім того, після підготовчого судового засідання, відповідач хоча і не заперечив щодо мирного врегулювання конфлікту, вийшовши з зали суду, вселятись заборонив.

3). Позивач ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві, крім того пояснила, що з 2010 року проживали у АДРЕСА_1 Підтвердила обставини, що були викладені її матір'ю, а саме те, що з 2016 року відносини між подружжям погіршились, після чого мати поїхала на заробітки у Польщу. За той час, відповідач ОСОБА_5 зловживав алкогольними напитками, приводив у будинок невідомих для неї громадян. Одного разу, будучи у нетверезому стані, перекинувшись на автомобілі та прийшовши додому, почав виражатись до неї нецензурною лайкою. Надалі, коли прийшла коханка ОСОБА_5, вона намагалась її вигнати з території садиби, однак ОСОБА_5 побачивши, почав до неї простягати руки, кричати, натомість вона закрилась у будинку і викликала поліцію, а ОСОБА_5 бив у двері так, що в них були видимі вм'ятини. Відповідач ОСОБА_5 постійно з нею конфліктував, виражався нецензурною лайкою, створював неможливі умови проживання разом у будинку. У грудні 2017 року, коли вона знаходилась із хлопцем у будинку, приїхав відповідач у нетверезому стані, почав кричати до неї та намагався застосувати фізичну силу, після чого вигнав її із будинку. Надалі, коли вона поспілкувалась із матір'ю, остання пояснила їй, щоб йшла проживати до бабці тому, що відповідач сказав, що при її появі застосує фізичну силу (поламає ноги). Через деякий час намагалась забрати речі, проте серцевина у замку була замінена і не змогла зайти навіть на територію садиби. При цьому була її подружка ОСОБА_8, яка бачила, що замок у дверях є замінений. Зайшла в будинок лише тоді, коли приїхала матір у червні 2018 року для того, щоб взяти особисті речі і виключно з дозволу та присутності ОСОБА_5

4). Відповідач проти задоволення позовних вимог позивачів заперечив та пояснив, що у 2006 році після того, як придбав земельну ділянку, розпочав за власні кошти та кошти своїх батьків, які перебували за кордоном будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1. У 2010 році Підволочиською селищною радою на його ім'я було видано свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно. У 2016 році позивач ОСОБА_3 поїхала за межі території України і знайшла там іншого чоловіка, в якого працювала. Дізнавшись про це, він також знайшов іншу жінку. У грудні 2017 року, після того як він зробив зауваження позивачу ОСОБА_4 - дочці ОСОБА_3, з приводу її стилю життя, остання спровокувала конфліктну ситуацію, нецензурно висловлювалась, забрала усі свої особисті речі, посуд, тарілки та пішла проживати до своєї бабці у район Заднішивки, що у Підволочиську Тернопільської області. Зранку поїхав за межі території України, коли повернувся то побачив, що в будинку не було тарілок, ложок, каструль та інших особистих речей, внаслідок чого він вимушений був усе купувати. Коли позивач ОСОБА_4 приїхали з матір'ю, то розмова була виключно за речі, про те, що їм чиняться перешкоди у користуванні житлом ніхто не говорив. Працівникам поліції пояснив, що ними за час шлюбу було нажито спільне сумісне майно, але коли все забрали, в тому числі і його особисті золоті вироби, то він сказав, що речі заберуть лише після судового рішення. Проти вселення позивачів не заперечив, проте позов не визнав, бо не виганяв їх, замків не змінював. Крім того вказав, що переживає за свої особисті речі, які можуть бути викрадені позивачами, а також компрометувати його на конфліктні ситуації у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5). 20 квітня 2018 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог категорично заперечив та просив відмовити за безпідставністю.

6). 20 червня 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 через канцелярію суду подав доповнення до відзиву на позовну заяву, згідно якої посилається на те, що позивачами не надано будь-яких доказів, що відповідач перешкоджав їм у користуванні будинком, змінив замки на вхідних дверях. Надані позивачами відповіді працівників Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області та органу у справах дітей Підволочиської РДА не можуть підтверджувати факт перешкод, оскільки стосуються спору щодо рухомого майна, яке вони бажали забрати до місця свого проживання, а тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

7). Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення, відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк відповідачу для надіслання до суду відзиву на позовну заяву і усіх доказів що підтверджують заперечення проти позову.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

8). Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 17 січня 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (дів. ОСОБА_3.) 17 січня 2017 року уклали між собою шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис за № 2.

9). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 29 жовтня 2010 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстроване за відповідачем по справі ОСОБА_5

10). Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №6123- від 30 вересня 2017 року ОСОБА_4 та паспортних даних позивача ОСОБА_3 вбачається, що позивачі зареєстровані АДРЕСА_1 з 22 серпня 2015 року, проживали у спірному будинку до часу здачі у експлуатацію, користувались ним, що і не оспорювалось сторонами по справі.

11). Згідно відповіді Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області № 357/112/01-2018 від 24 січня 2018 року вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернулась у Підволочиський ВП ГУНП в Тернопільській області з приводу того, що відповідач ОСОБА_5 шляхом заміни замків у будинку чинить перешкоди в доступі до належних їм речей. Проведеною перевіркою ОСОБА_5 від дачі будь-яких пояснень відмовився, проте усно повідомив, що віддасть усі речі після судового рішення щодо розподілу спільно нажитого майна.

12). Вказані обставини підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7, котрий проводив перевірку по даному факту. Суду пояснив, що 18 січня 2018 року проводив перевірку по заяві позивача ОСОБА_3 з приводу чинення перешкод у користуванні належним їй житловим приміщенням. Позивач ОСОБА_3 в житловий будинок не попала, оскільки у неї не було ключа, який би підійшов до будинку. Відповідач ОСОБА_5 був на подвір'ї, від пояснень відмовився, сказавши, що коли буде рішення суду про поділ майна, тоді і пустить її у будинок, і на даний час усі свої особисті речі забрала. Дана ситуація тривала декілька хвилин, особисто не перевіряв чи підходить ключ до замка позивачів, тому більше по даному факту повідомити не може.

13). Згідно відповіді служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області № 51/О-03 від 13 лютого 2018 року вбачається, що за місцем проживання відповідача ОСОБА_5 по АДРЕСА_1, останній заборонив заходити у житловий будинок, відмовився віддавати речі, які придбані для розвитку дитини, мотивуючи відсутністю судового рішення про поділ майна. З ОСОБА_5 проведена бесіда про запобігання домашнього насильства, протокол бесіди підписувати відмовився.

14). Вказані обставини підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11, котрі є працівниками служби у справах дітей Підволочиської РДА, зокрема:

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює працівником служби у справах дітей Підволочиської РДА. У зимовий період 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до них із заявою з приводу того, що її чоловік ОСОБА_5 вигнав її неповнолітню на той час дочку з приміщення спірного житлового будинку. Коли вона виїхала разом із працівниками поліції по вказаній адресі відповідач ОСОБА_5 не впустив їх у будинок, мотивувавши відсутністю відповідного судового рішення. Намагалась переконати, що дитині потрібно десь проживати, проте він жодним чином не відреагував.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що працює начальником служби у справах дітей Підволочиської РДА. Позивач ОСОБА_3 звернулась до них із письмовою заявою з приводу захисту майнових прав неповнолітньої дитини та обстеження умов проживання. ОСОБА_3 повідомила, що відповідач не повертає дитині її особисті речі та не впускає в будинок. Вирішити конфліктну ситуацію готовий лише за наявності відповідного судового рішення. Особисто з ОСОБА_5 не зустрічалися, проте працівник служби у справах дітей повідомила, що відповідач в будинок їх не впустив, частину особистих речей дитина забрала, а решту готовий віддати лише за судовим рішенням.

15). Вказані обставини логічно та об'єктивно підтверджується проаналізованим та дослідженим у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема :

Як убачається із акту обстеження житлово-побутових умов від 12 лютого 2018 року, ОСОБА_3 звернулась у службу захисту дітей Підволочиської РДА про захист майнових прав дитини. Комісією встановлено, що дитина ОСОБА_3 - ОСОБА_4, 2000 року народження, за адресою АДРЕСА_1 не проживає у зв'язку із конфліктними ситуаціями у сім"ї. Комісією не вдалось встановити санітарно-гігієнічні умови, умови виховання, розвитку та проживання дитини, оскільки ОСОБА_5 не впустив їх у будинок. Також повідомив, що дружина забрала дитяче майно, а решту готовий віддати після судового рішення. ОСОБА_5 попередили про відповідальність за вчинення домашнього насильства. Підписати вказаний акт ОСОБА_5 - відмовився.

16) Крім того, будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що являється подружкою позивача по справі ОСОБА_4 Ствердила, що позивач проживала АДРЕСА_1. Неодноразово була у них в гостях і відповідач ОСОБА_5, перебуваючи у нетверезому стані, постійно нагнітав конфліктну ситуацію в сім'ї, намагався застосовувати фізичну силу, обзивав ненормативною лексикою, сварився з позивачем ОСОБА_4, виганяв із будинку. З цього приводу позивач зверталась у правоохоронні органи. Події, які вона розказує суду, відбувались виключно у її присутності. Позивач по справі ОСОБА_4 через конфлікти та сварки, боячись відповідача ОСОБА_5, вимушена була переїхати до іншого місця проживання, зокрема у с. Заднишівку Підволочиського району Тернопільської області в будинок своєї бабці. Близько початку грудня 2017 року позивач ОСОБА_4 попросила піти з нею за колишнім місцем проживання, оскільки сама боялась забрати її особисті речі із будинку, проте, коли вони намагались зайти на приміщення садиби, ключ не заходив в серцевину замка, очевидно, що замок був замінений. Зателефонувавши відповідачу ОСОБА_5 декілька разів, останній не відповідав і, простоявши близько 10 хвилин, пішли додому.

17). Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду повідомив, що раніше зустрічався із позивачем ОСОБА_4 У грудні 2017 року вона попросила допомогти перенести її особисті речі, тарілки, вилки, посуд, одяг. Причина йому невідомо і він не з'ясовував, лише сказала, що хоче переїхати до бабці. Також відомо, що приїздила поліція, проте про що вони говорили він не чув і йому не було цікаво. Був очевидцем сварок, які відбувались між відповідачем ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_4, однак йому достовірно невідомо з якого приводу.

V. Оцінка Суду.

18). Оцінюючи правове обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що спірні правовідносини, зокрема порядок вселення та збереження права користування жилим приміщенням врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Житлового та Сімейного кодексу України.

19). Зокрема, згідно з положенням ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка недосягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

20). Відповідно до положення ч.1ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

21). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в належному йому будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартир) член його сім'ї вправі вселяти в займане приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно ( ч.1,2 ст. 156 ЖК України).

22). Відповідно до вимог ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

23). Згідно вимог ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

24). Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 була членом сім"ї власника житла, проживала та користувалась нарівні з відповідачем ОСОБА_5 спірним житловим будинком.

25). Що стосується позивача ОСОБА_3, то суд бере до уваги наступні обставини :

26). Згідно вимог ч.ч 1,2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

27). Таким чином, в силу вимог ст. 60 СК України та за відсутності наданих зі сторони відповідача ОСОБА_5 будь-яких доказів щодо належності виключно йому спірного житлового будинку, не вдаючись до спору щодо встановлення та поділу майна подружжя, що нажите за час шлюбу, суд вважає, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач ОСОБА_3 вселилась у спірний житловий будинок, проживала та користувалась ним нарівні з усіма членами.

28). Таким чином, з досліджених та проаналізованих доказів та пояснень сторін, встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 2016 року періодично їздила за кордон на заробітки, а дитина проживала у АДРЕСА_1 з відповідачем по справі. З 2017 року відносини між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 погіршились, і через конфліктні ситуації між ними, боячись постійних сварок, вимушена була тимчасово, до повернення матері із-за кордону переїхати до бабці. Після чого відповідач ОСОБА_5, шляхом заміни замків, не пускав позивачів у спірне приміщення, не надає доступу до житла і на даний час.

29). Аналізуючи вказані обставини суд вважає, що права позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно проживання, користування житловим приміщенням будинковолодінням по АДРЕСА_1 є порушеним.

30). В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

31). Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

32). Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

33). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

34). При встановлених у судовому засіданні обставинах та наданих доказах, суд вважає, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 є підставними та підлягають до задоволення, шляхом відновлення їхніх житлових прав та вселення у будинок АДРЕСА_1

35). Разом із тим, суд не бере до уваги як доказ, наданий відповідачем ОСОБА_5, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання у АДРЕСА_1, що складений сусідами ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та депутатом Підволочиської селищної ради ОСОБА_16. З даного акту вбачається, що в житловому будинку зареєстровані, проте не проживають позивачі по справі з грудня 2017 року. Вони добровільно покинули помешкання, забравши свої особисті речі, предмети першої необхідності, а також речі домашнього вжитку. Жодних перешкод у проживанні та користуванні будинком власник ОСОБА_5 не чинив.

36). Вказані в акті обставини спростовані у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_16 Зокрема, свідок суду пояснив, що на час підписання акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, був депутатом Підволочиської селищної ради. До нього звернувся відповідач ОСОБА_5 з проханням підписати акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, оскільки, як він зрозумів, виникають з дружиною конфліктні ситуації, проте які саме не з'ясовував. Ознайомившись із актом підписав його, повіривши на слово щодо відповідності зазначених фактів. Проте в дійсності будь-якого обстеження за місцем його проживання не проводив та не виїжджав, а викладені у акті обставини не відповідають дійсності. У подальшому звернувся із листом про скасування даного акту як незаконного.

37). За таких обставин суд і не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_15, який підписався у спірному акті обстеження, оскільки вони спростовуються дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, та показами свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_16 Крім того, судом встановлено,що свідок ОСОБА_15 неофіційно працює у відповідача по справі та займається ремонтом автомобілів, отримує заробітну плату, яку йому сплачує відповідач ОСОБА_5, тобто являється матеріально залежною від нього особою і усвідомлює можливі наслідки дачі показів не на користь відповідача ОСОБА_5

38). Крім того даний акт датований 16 квітнем 2018 року, тобто вже після того, як відповідач ОСОБА_5 замінив вхідні замки до домоволодіння і позивачі жодним чином не могли потрапити у будинок. Сумнівним залишається і той факт, що сусіди ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, підписавши акт, жодним чином не обґрунтували, звідки їм відомо про викладені у акті обставини особистого життя подружжя, а також не зазначено, звідки відомо, що замки не були замінені раніше, тобто ті факти, які б їм не повинні бути відомі, оскільки не стосуються будь-яких сусідів чи родичів.

39). Також суд не бере до уваги доводів відповідача ОСОБА_5 про те, що він не чинить жодних перешкод до спірного будинковолодіння, а також не змінював вхідні замки, оскільки вони спростовані перевіреними у судовому засіданні доказами, зокрема свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що коли у грудні 2017 року пішла разом із позивачем ОСОБА_4 забрати її особисті речі за місцем проживання відповідача ОСОБА_5, серцевина вхідних дверей була змінена і вони навіть не змогли потрапити на територію садиби. Також позивач ОСОБА_3 показала, що відповідач у телефонній розмові пригрозив її, якщо з'явиться дочка в приміщенні будинку то застосує до неї силу, а коли пробувала особисто відкрити двері, то не змогла, оскільки замок був замінений.

40). Вказані обставини відповідачем ОСОБА_5 в судовому засіданні не спростовано належними та допустимими доказами.

41). Також суд не бере до уваги як доказ зі сторони відповідача ОСОБА_5, квитанцію про придбання ним столового посуду, оскільки вказане жодним чином не стосується спору щодо вселення позивачів у спірний житловий будинок.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

42). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

43). Враховуючи те, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволені у повному обсязі, тому з відповідача по справі слід стягнути сплачений та документально підтверджений позивачами судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 9, 64,156 Житлового кодексу України, ст.ст. 29,391,405 ЦК України, ст. 60 СК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, жительки АДРЕСА_1; і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, жительки АДРЕСА_1; і.н.НОМЕР_4 до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, жителя АДРЕСА_2; і.н. НОМЕР_2 про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 в житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_5судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя - підпис

Копія вірна :

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б.Сташків