Справа № 182/3557/17
Провадження № 2/0182/905/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.11.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 березня 2014 року її знайома ОСОБА_4 звернулась з проханням позичити їй 1 000 грн. Вона погодилась і пояснила, що гроші в неї знаходяться на картковому рахунку в ПАТ «Дельта Банк». 11 березня 2014 року вона разом з ОСОБА_4 зняли з кредитної картки № 5163 9900 0837 2207 за договором № 005-26505-100413 від 10 квітня 2013 року суму в розмірі 1 000 грн., які були передані відповідачці по справі ОСОБА_4 Після цього ОСОБА_4 запропонувала їй передати кредитну картку для, того щоб було зручніше погашати борг і таким чином уникнути сплати комісії за зарахування коштів. Оскільки вона знала ОСОБА_4 не один рік і довіряла їй, то передала свою кредитну картку для зручнішого погашення кредиту. Через два дні на її мобільний телефон надійшло смс-повідомлення про зняття з її картки 600 грн., наступного дня ще 800 грн. Вона зателефонувала відповідачці, у якої знаходилась картка, і поцікавилась, чому вона без її дозволу зняла гроші. Відповідачка пояснила, що гроші їй були дуже потрібні для власних потреб і запевнила її, що поверне всю суму з банківськими відсотками та картку з повним кредитним лімітом 24 500 грн. В подальшому ОСОБА_4 знову знімала гроші з її картки, а повертала лише обов'язковий платіж, встановлений банком. Протягом періоду з 11 березня 2014 року по 12 червня 2014 року відповідачка користувалась її кредитною карткою, а 26 червня 2014 року заблокувала її, ввівши невірний пін - код. На її дзвінки ОСОБА_4 спочатку відповідала та обіцяла повністю погасити кредитку, запевняла, що чекає, коли їй передадуть значну суму грошей її власні боржники, чим викликала у неї довіру, але потім взагалі відмовилася спілкуватися з нею та стала переховуватися. На її пропозиції щодо написання розписки про отримані з її кредитної картки кошти відповідачка категорично відмовлялась, після чого більше з нею не спілкувалась. 17 липня 2014 року позивачка звернулась до Нікопольського МВ УМВС України з заявою про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності. Її заява була зареєстрована за № 9902 в черговій частині Нікопольського МВ УМВС і їй був виданий талон-повідомлення № 13 про прийняття заяви. 30 липня 2014 року вона отримала лист за підписом т.в.о. начальника Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, в якому її було повідомлено про необхідність звертатись до Нікопольського міськрайонного суду з позовом, оскільки мають місце цивільно-правові відносини. Враховуючи вищевикладене, вважає, що кошти, зняті ОСОБА_4 з її кредитної картки в період з 03 березня 2014 року по 27 червня 2014 року, що підтверджено виписками за операціями по картковому рахунку, у розмірі 36 507, 62 грн., можуть бути визнані безпідставно набутим майном. 24 вересня 2015 року вона звернулася до Нікопольського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу у сумі 36 507,62 грн. Під час судового розгляду було встановлено, що вона є стороною за договором № 005-26505-100413, укладеним 10.04.2013 року з ПАТ «Дельта Банк». Згідно досудової вимоги ПАТ «Дельта Банк» станом на 17 серпня 2015 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 36 507,62 грн. У судовому засіданні представник відповідача погоджувався з тим, що ОСОБА_4 позичала у неї та зобов'язана повернути гроші в сумі 4 500,00 грн. Тому суд в цій частині позов задовольнив. Згідно з рішенням суду від 10 квітня 2017 року у справі № 182/7146/15-ц було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4 500,00 грн. в рахунок погашення боргу. Таким чином, сума боргу з 36 507,62 грн. зменшилася до 32 007, 62 грн. Але ОСОБА_4 до цього часу не повернула їй повністю безпідставно набуті кошти, використані нею з її кредитної картки. Тому вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідача безпідставно набуте майно. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволенні повністю та стягнуто з ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 32 007 грн. 62 коп., а також судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.(а.с.31-34). 22 листопада 2017 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд вищевказаного заочного рішення (а.с.39). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2017 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.47-48).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 обставини, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі та додатково суду пояснив, що спочатку ОСОБА_3 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення безпідставно набутого майна. Однак, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року в задоволені позову було відмолено, виходячи з того, що дані правовідносини містять ознаки позики. При цьому, позивачка повторно звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики та її вимоги були задоволені та стягнуто на її користь суму в розмірі 4 500 грн. 00 коп., а також судовий збір. Факт отримання коштів ОСОБА_4 встановлено судами. ОСОБА_4 було отримано 24 500 грн. 00 коп. та Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 було стягнуто суму в розмірі 4 500 грн. 00 коп. Тобто, залишок збитків, завданих його довірителю відповідачкою, складає 20 000 грн. 00 коп. Вони дану суму вважають безпідставно набутим майном. Але, у зв"язку з нарахуванням відсотків банком, загальна сума складає 32 002 грн. 62 коп., яку вони і просять суд стягнути.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та проти задоволення позову заперечував, послався на ту обставину, що факт отримання та користування ОСОБА_4 на власний розсуд грошовими коштами не встановлений та недоведений. Тому і підстави для задоволення позову відсутні.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов"язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про повернення безпідставно отриманих відповідачем ОСОБА_4 коштів, які нею використовувались за допомогою кредитної картки № 5163 9900 0837 2207, яка належала ОСОБА_3 на підставі укладеного з ПАТ "Дельта Банк" договору № 005-26505-100413 від 10 квітня 2013 року.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах або отримане однією iз сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України, тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна (а.с.2). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.03.2015 року по справі № 182/7198/14-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна було відмовлено, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами як фізичними особами, виникли правовідносини щодо виконання договору позики про розмір якої існує спір між сторонами (а.с.44-45). Крім цього, заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року по цивільній справі №182/7146/15-ц позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в розмірі 4 500 грн. 00 коп. в рахунок погашення боргу були задоволенні, в іншій частині позову - відмовлено (а.с.12-13).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, звернувшись до ОСОБА_4 з позовом про стягнення з неї безпідставно набутого майна, просить суд стягнути грошові кошти на загальну суму в розмірі 32 007 грн. 62 коп. Однак, як зазначив представник позивача ОСОБА_1, відповідачкою ОСОБА_4 були отримані кошти в сумі 24 500 грн. 00 коп., з яких 4 500 грн. 00 коп. (на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто. Тому, залишок суми, яка безпідставно була набута відповідачкою, на переконання суду, складає 20 000 грн. 00 коп. Тобто, заявлена ОСОБА_3 для стягнення в судовому порядку загальна сума грошових коштів в розмірі 32 007 грн. 62 коп. складається з нарахованих банком відсотків та пені. Разом з тим, посилання позивача та її представника на те, що вищевказана сума повинна бути стягнута з відповідачки в добровільному порядку, є безпідставна та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними, у відповідності до ст.536 ЦК України.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Однак, у даній справі між сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак, відсутні правові підстави для стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі, встановленому договором. Крім цього, посилання представника позивача на ту обставину, що, в звязку з недобросовісним користуванням ОСОБА_4 кредитними коштами, для ОСОБА_3 виникли негативні наслідки у вигляді нарахування ПАТ "Дельта банк" відсотків, у відповідності до ст.625 ЦК України, суд вважає недоведеним.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Таким чином, положення ст.625 ЦК України застосовується до договірних зобов'язань.

До спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, нарахованих банком, згідно ст. 625 ЦК України.

Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню лише сума в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., які були сплачені останньою при подачі позову до суду.

Керуючись ст.12-13, 76-79, 81,141, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, ст.8, 536, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуте майно - грошову суму в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6