У Х В А Л А

23 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 743/72/18

провадження № 61-46784 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ :

23 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів до ОСОБА_1, зазначивши, що вони з відповідачем мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на дитину не надаєт та домовленості між сторонами, щодо утримання їх малолітньої дитини не досягнуто, позивач просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дионьки в розмірі 1/4 частини до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 6 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/7 части заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 23 січня 2018 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи 1/7 частини заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що у разі стягнення аліментів в заявленому позивачем розмірі ? частини заробітку (доходу), відповідач, як особа, що має інвалідність 1 групи, буде поставлений у вкрай тяжке матеріальне становище, яке позбавить його можливості отримувати медичну допомогу та задовольняти мінімальні побутові потреби.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції залишено без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 6 березня 2018 року без змін.

Приймаючи постанову про залишення без змін рішення суду першої інстанції Апеляційний суд Чернігівської області виходив із того, що доводи апелянта щодо можливого стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 229,8 грн, що становить 1/7 частину його нинішнього доходу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно зі статтею 184 частини один СК України. У твердій грошовій сумі аліменти судом визначаються тільки за заявою одержувача, а таких вимог позивач не заявляла. Тобто апеляційний суд дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції відсутні, а судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а отже, підстави для його скасування відсутні.

26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою, яка не відповідала вимогам статті 392 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 6 листопада 2018 року заява ОСОБА_1 була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків такої заяви.

10 листопада 2018 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 6 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року та просив поновити строк на касаційне оскарження судових рішень та зменшити розмір аліментів на 1/7 частину від його доходу та звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів.

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають із стягнення аліментів, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, може бути визнана малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

Верховний Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів із позовом про зменшення розміру аліментів.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2018 року та постановиз Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко