Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 341/1735/15-ц

провадження № 61-6581св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2015 року у складі судді Гаполяка Т. В. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів Матківського Р. Й., Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з даним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2007 року в розмірі 6 077,32 грн, з яких: 5 311, 73 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 500 грн - фіксована частина та 265,59 грн процентна складова.

Позов мотивовано тим, що відповідачем, відповідно до укладеної Кредитної угоди, умови якої погоджені у заяві позичальника на отримання кредиту та Умовами і правилами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) отримано кредит в розмірі 831,60 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 12 % річних. Відповідач порушив умови виконання зобов'язання, тому повинен сплатити заборгованість.

Рішенням Галицького районного суду від 06 листопада 2015 року та додатковим рішенням Галицького районного суду від 18 липня 2016 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 квітня 2007 року в розмірі 6 077, 32 грн, з яких: 5 311,73 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 500 грн - фіксована частина та 265,59 грн - процентна складова відмовлено за спливом строку позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2015 року залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначені судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Суди не дослідили розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач протягом 17 червня 2011 року по 20 серпня 2015 року здійснював часткове погашення кредиту, зокрема в межах позовної давності. Останній платіж за рахунком відповідач здійснив 20 серпня 2015 року, а з позовом банк звернувся 18 вересня 2015 року, у межах строку позовної давності із врахуванням її переривання.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами установлено, що 23 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитну угоду, умови якої погоджені у заяві позичальника на отримання кредиту в розмірі 831,60 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 1 % на місяць з строком погашення 23 квітня 2008 року.

Позичальником повернуто кредит, а також сплачено відсотки за користування.

Банк звернувся з вимогою про сплату пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів, відповідно до пункту 5. 3 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з пунктом 5. 5 Умов, позовна давність для вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу встановлено тривалістю 5 років.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом 29 вересня 2015 року.

05 листопада 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 31).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як установлено статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно з частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами першою, другою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відмову в позові про стягнення заборгованості за пропуском строку позовної давності, оскільки ОСОБА_1 здійснила в останній платіж по погашенню пені 15 жовтня 2012 року, з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 29 вересня 2015 року.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за останні 5 років, що передували звернення до суду з указаним позовом позовна давність не може бути застосована. А тому вказана вимога є необґрунтованою.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на кредитну заборгованість пені та штрафів.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що останній платіж за рахунком відповідач ОСОБА_1 здійснила 20 серпня 2015 року для погашення пені, що є перериванням строку позовної давності, є безпідставні. Оскільки платіж проведено поза межами встановленого річного строку позовної давності, тому не може вважатись перериванням строку.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням встановлених у справі обставин, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, тому не дають підстав для скасування судових рішень у справі, які ухвалені з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило