Ухвала

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 638/876/17-ц

провадження № 61-18517св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області Мельник О. та касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Харківської області та Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 396 000,00 грн, заподіяної посадовою особою в результаті прийняття незаконних рішень та протиправної триваючої бездіяльності.

Позов мотивовано тим, що 15 липня 2015 року слідчим прокуратури Харківської області Бондаренком О. С. проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000516 за частиною першою статті 384 КК України у відношенні співробітника прокуратури Геруса М. В., який надав завідомо неправдиві показання у суді. Але, не провівши всіх необхідних слідчих дій, слідчий Бондаренко О. С. закрив кримінальне провадження своєю постановою від 10 серпня 2015 року, до якої вніс завідомо неправдиві відомості. Цю постанову слідчого було скасовано ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2015 року. Проте, слідчий Бондаренко О. С. 28 вересня 2015 року знову прийняв рішення про закриття кримінального провадження, яке було скасоване 22 жовтня 2015 року Червонозаводським районним судом міста Харкова з підстав неповноти дослідження слідчим доказів у кримінальному провадженні та нездійснення перевірки доводів позивача, викладених у заяві, не розгляду клопотань, поданих позивачем. 11 листопада 2015 року суд задовольнив заяву позивача про відвід слідчого Бондаренка О. С. від участі у кримінальному проваджені.

Слідчий Басула Л. О. також, на переконання позивача, лише імітувала розслідування та 15 грудня 2015 року закрила кримінальне провадження. Ця постанова слідчого була скасована судом 11 січня 2016 року з підстав її передчасності. 21 січня 2016 року слідчий Басула Л. О. знову закрила кримінальне провадження, але й це її рішення було скасовано ухвалою суду від 23 лютого 2016 року. 10 березня 2016 року слідчим Басулою Л. О. винесено постанову про закриття кримінального провадження, яку скасовано ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2016 року. 08 червня 2016 року слідчим Басулою Л. О. винесено постанову про закриття кримінального провадження. 09 вересня 2016 року рішення слідчого про закриття кримінального провадження від 08 червня 2016 року скасовано Червонозаводським районним судом міста Харкова. 05 жовтня 2016 року ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Басули Л. О. задоволено.

07 листопада 2016 року слідчим Турчаніновим В. І. також закрито кримінальне провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого від 07 листопада 2016 року відмовлено. 12 січня 2017 року апеляційний суд Харківської області своєю ухвалою задовольнив скаргу ОСОБА_1 та скасував ухвалу суду від 08 грудня 2016 року, а також постанову слідчого від 07 листопада 2016 року.

Протягом 1,8 року позивач, який є особою з інвалідністю 2 групи, був змушений виїжджати до суду для викриття посадових осіб у прийнятті незаконних рішень та неправомірній бездіяльності, яким було зменшено авторитет правоохоронних органів, а позивач позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, а також доступу до правосуддя, у зв'язку з чим порушене його психологічне благополуччя, що унеможливило продовження ним активного особистого та громадського життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на вищевказані обставини, а також положення стаття 1174 ЦК України, позивач вважає, що вищевказаними рішеннями слідчих та їх бездіяльністю йому було спричинено моральну шкоду у розмірі 396 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Сам факт неприйняття слідчим процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дій чи бездіяльності органу, наявності шкоди, протиправності дій заподіювача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2017 року скасовано.

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Апеляційний суд виходив з того, що позивачем доведено наявність моральної шкоди спричиненої позивачу у вигляді душевних страждань, які він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, що за правилами статті 23 ЦК України підлягає відшкодуванню. При цьому позивачем не надано доказів про погіршення стану здоров'я пов'язаного з діями суб'єкту оскарження.

14 червня 2017 року заступник прокурора Харківської області - Мельник О. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2017 року.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

15 червня 2017 року представник Державної казначейської служби України - Ізмайлов В. О. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року і залишити в силі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2017 року.

Касаційна скарга мотивовано тим, що судом першої інстанції не було наведено відповідних мотивів стосовно встановлення доказів на підтвердження завданої позивачу шкоди. Всі доводи позивача зводяться лише до незгоди з процесуальним рішенням, які приймаються слідчим у кримінальному провадженні, отже у правовідносинах, що склалися між ОСОБА_1 та прокуратурою Харківської області відсутня моральна шкода, а спірні правовідносини взагалі врегульовані виключно кримінальним процесуальним законодавством України.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи № 638/876/17-ц надійшли до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційні скарги містить доводи щодо порушення судом правил предметної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області Мельник О. та касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2017 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило