Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 215/6802/15-ц

провадження № 61-27781св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_4,

заінтересована особа - ОСОБА_5

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року у складі судді Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, заінтересована особа - ОСОБА_5, у справі за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року заяву ОСОБА_4 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, заінтересована особа - ОСОБА_5, визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ОСОБА_4 03 травня 2017 року оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року залишено без руху для надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, доказів дати отримання копії оскаржуваної ухвали, доказів звернення до суду із заявою про видачу копії цієї ухвали та (або) ознайомлення із матеріалами справи, тощо.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня

2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернівського районного суду

м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та зобов'язати суд апеляційної інстанції розглянути його апеляційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції порушеного його право на судовий захист, оскільки відмовляючи заявнику у відкритті апеляційного провадження у справі, з підстав невиконання ним вимог ухвали суду апеляційної інстанції від

12 травня 2017 року, яку він не отримував, а тому не мав можливості її виконати. На його думку, постановляючи вказану ухвалу суддя перевищила владу та службові повноваження, проявила особисту зацікавленість при розгляді справи.

Заперечення на касаційну скаргу учасники справи не подавали.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої цієї статті однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Апеляційна скарга на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року подана з пропуском встановленого законом строку на її оскарження.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У частині третій статті 297 ЦПК України 2004 року зазначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вказував на те, що копію ухвали суду апеляційної інстанції від 12 травня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху було направлено апелянту за адресою, вказаною ним в апеляційній скарзі. Проте, конверт 23 червня 2017 року повернувся на адресу суду за закінченням терміну зберігання, у зв'язку з чим суд вважав, що ним вжиті всі необхідні заходи для скерування ОСОБА_4 копії ухвали апеляційного суду від 12 травня 2017 року.

Однак, такий висновок суду є помилковим, оскільки не відповідає вимогам закону.

В ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року зазначено, що суд надав ОСОБА_4 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати тридцять днів з дня отримання копії ухвали суду для звернення із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску та надання доказів на їх підтвердження.

За змістом положень статті 121 ЦПК України 2004 року, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Зі змісту положень частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року також вбачається, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду та протягом тридцяти днів з моменту її отримання не звернулась із заявою про поновлення строків або не вказала інші підстави для поновлення строку.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року не отримав, оскільки згідно з довідкою поштової установи конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання. Отже, від виконання вимог ухвали суду відповідач не ухилявся, а тому посилання апеляційного суду на те, що він не виконав вимоги ухвали, є передчасними.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцієюабо законом (стаття 8).

Відповідно до положень статті 1 ЦПК України2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, з викладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Апеляційний суд на наведене вище уваги не звернув та передчасно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_4.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали апеляційного суду, яка перешкоджає провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик