КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-552 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Цокол Л.І.

Унікальний №757/4605/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ПеревертунОлександр Юрійович, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного управління юстиції м. Києва, Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Печерський районний відділ Державної міграційної служби у м. Києві, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Салют» про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., ОСОБА_5, ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного управління юстиції м. Києва, Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Печерський районний відділ Державної міграційної служби у м. Києві, ОСББ «Салют» про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_7 та заборонено у будь-який спосіб відчужувати, у тому числі продавати, обмінювати, дарувати, іншим способом відчужувати, передавати у заставу (іпотеку) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 було закрито з підстав відмови позивача від позову.

Вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року заходи забезпечення позову було скасовано.

20 липня 2017 року уповноваженим представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_8 до суду першої інстанції була подана заява про перегляд ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року заяву уповноваженого представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_8 було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків вказаних в ухвалі суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року заяву уповноваженого представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_8 було визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про закриття провадження у справі, ОСОБА_1, 10 листопада 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до районного суду.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, щосуд першої інстанції не перевірив повноваження представників позивача, якими була подана заява про відмову від позову та не надав належну оцінку поданим документам.

Подана заява про відмову від позову та копія довіреності, яка долучена до заяви містять суперечливі одна одній відомості, зокрема, прізвище особи, яка нібито діє в інтересах позивача.

Прізвище «Фоменко» та «Фоменков» є різними, а тому суд першої інстанції не мав права залучати подані документа, а тим паче закривати провадження у справі на їх підставі.

Позивач постійно проживає за кордоном та у 2016 році український кордон не перетинав.

Таким чином, судом була прийнята заява про відмову від позову від особи, яка не мала повноважень на представлення інтересів позивача.

Отже висновки суду ґрунтувалися на неналежному та недопустимому доказі.

Всупереч положень ст.175 ЦПК України суд першої інстанції постановив ухвалу на підставі односторонньої заяви представника позивача, про існування мирного вирішення спору між сторонами, не отримавши письмові заяви від сторін, мирову угоду та не перевіривши дійсне існування такого мирного вирішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував інтереси малолітніх дітей позивача, які зареєстровані в спірній квартирі, а сам оспорюваний договір купівлі-продажу укладений без дозволу органу опіки і піклування Служби у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації.

Судом не було встановлено факту звуження прав малолітніх дітей укладанням оспорюваних договорів, що забороняється Конвенцією про права дитини.

Судом першої інстанції не було досліджено жодного письмового доказу у справі, в результаті чого було прийнято незаконне рішення.

Апелянт наполягав, що у період з жовтня по листопад 2016 року на територію України не приїздив, до приватного нотаріуса Дрябенко К.А. не звертався та з громадянином «ОСОБА_10.» та/або «ОСОБА_10.» не знайомий. Будь-який домовленостей між ним та ОСОБА_7 не існує, оскільки позивач з нею не знайомий.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк на усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1, 02 березня 2018 року подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_8 зазначила про те, що не може представляти інтереси свого клієнта оскільки він бажає щоб його інтереси представляв іншій адвокат, та фактично відсторонилась від участі в справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПУ України ОСОБА_1 вважається повідомленим належним чином про час, день та місце судового розгляду.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що в лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., ОСОБА_5, ОСОБА_6, Реєстраційна служба Головного управління юстиції м. Києва, Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Печерський районний відділ Державної міграційної служби у м. Києві, ОСББ «Салют» про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними, витребування майна, зобов'язання вчинити дії.

28.11.2016 р. до суду першої інстанції надійшла нотаріально посвідчена заява від особи за прізвищем ОСОБА_10 (а.с.210), який є представником ОСОБА_13, про відмову від позову у зв'язку з вирішенням спору між сторонами мирним шляхом та відсутності з боку ОСОБА_13 претензій майнового чи немайнового характеру з приводу спірної квартири до ОСОБА_7

В заяві зазначено, що ОСОБА_13, просив суд закрити провадження по справі на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції 2004 року), одночасно вказуючи на обізнаність з положеннями ст.206 ЦПК України (в редакції 2004 року) та розуміння наслідків закриття провадження у справі.

На підтвердження повноважень представника до заяви була додана нотаріально завірена фотокопія довіреності виданої ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_10 від 24 листопада 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрябенко К.А., зареєстрована в реєстрі за №472 (Том 2 а.с.211) та копія витягу №32653523 від 24 листопада 2016 року про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, поданої представником довіреності. (Том 2 а.с.211а)

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 було закрито з підстав відмови позивача від позову, скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року.

Задовольняючи заяву про відмову від позову подану суд першої інстанції виходив з обставин вказаних у поданій заяві про відмову від позову, а саме, відсутності у позивача ОСОБА_1 претензій майнового та немайнового характеру до ОСОБА_7, заявленого клопотання про закриття провадження та повідомлення про обізнаність та зрозумілість наслідків закриття.

Колегія судді погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Основні права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі визначені ст.27 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, та відмовитися від позову (ч.2 ст.31 ЦПК України (в редакції 2004 року))

Частиною 1 ст. 38 ЦПК України (в редакції 2004 року) вказується, що сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.237 ЦК України представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Повноваження представника в судовому засіданні підтверджуються, зокрема, довіреністю виданою фізичною особою, ордером, дорученням органу або договором. (ч.ч.1, 4 ст.42 ЦПК України (в редакції 2004 року))

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа (ч.1 ст.44 ЦПК України)

В разі існування певних обмежень повноважень представника, інформація про це повинна міститись у виданій довіреності або у витягу із договору про надання правової допомоги, доданому до ордера. (ч.4 ст.42, ч.2 ст.44 ЦПК України (в редакції 2004 року))

Колегія судді встановила, що впродовж розгляду справи позивач ОСОБА_1 неодноразово змінював представників, які діяли як на підставі апостильованих довіреностей (Том 1 а.с.22-23, Том 2 а.с.77-78, Том 3 а.с.8-10), довіреностей виданих в його інтересах іншими представниками новим (Том 1 а.с.71-72), так і на підставі укладених ним особисто договорів про надання правової допомоги (Том 1 а.с.197-198).

Згідно з довіреністю від 24 листопада 2016 р., строком дії 3 роки до 24 листопада 2019 р., ОСОБА_10, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, був представником ОСОБА_1

Заява про відмову від позову датована 28 листопада 2016 р. була оформлена ОСОБА_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, та є представником ОСОБА_1

Додатками до заяви зазначені копія довіреності ОСОБА_1 від 24.11.2016 р., що повністю співпадає з довіреністю ОСОБА_10, та копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, в якому також зазначені ідентифікаційні коди ОСОБА_1 та ОСОБА_10

Посилання ОСОБА_1 на те, що він постійно проживає за кордоном та у 2016 році український кордон не перетинав, як довод того, що довіреність він не видавав не може бути прийнято судом до уваги, оскільки зазначена довіреність недійсною у встановленому законом порядку не визнавалась.

Колегія суддів також встановила, що присутній в судовому засіданні 29 листопада 2016 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_14, який починаючи з 08 лютого 2016 року здійснював представлення інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції на підставі довіреності від 17 січня 2016 року (Том 2 а.с.76-78), повністю підтримав подану заяву (а.с.212), а представники інших сторін проти її задоволення не заперечували.

Повноваження ОСОБА_15 зазначені в довіреності від 17 січня 2016 року виданої ОСОБА_1 розповсюджувались на всі питання та справи, які пов'язані з квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі правом повністю або частково відмовлятися від позовних вимог. (Том 2 а.с.77)

Колегія суддів встановила, що відповідно до положень ч.3 ст.163 ЦПК України (в редакції 2004 року) в судовому засіданні 11 серпня 2018 року головуючим в суді першої інстанції було встановлено особу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_15 та перевірено його повноваження. (Том 2 а.с.131-132)

Положеннями ст.205 ЦПК України (в редакції 2004 року) визначалось, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. (п.3 ч. 1 цієї статті)

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неналежної перевірки судом першої інстанції факту існування мирного вирішення спору, не отримання письмових заяв від сторін та/чи мирової угоди, колегією суддів вважаються необґрунтованими та такими, що суперечать положенням чинного на момент постановлення ухвали процесуального законодавства.

Положеннями ст.ст.175, 205 ЦПК України (в редакції 2004 року) встановлювалась необхідність існування одночасно декількох факторів для закриття провадження в результаті заяви сторін про мирне врегулювання спору та укладення мирової угоди:

спільна заява сторін про мирне врегулювання спору в усній чи письмовій формі;

мирова угода підписана сторонами та затверджена судом;

наявність у представника повноважень на вчинення таких дій;

обізнаність з наслідками закриття провадження з підстав укладення мирової угоди;

Як вбачається з поданої заяви заявленою підставою для закриття провадження у справі була саме відмова позивача від позову, а не укладення мирової угоди.

Застосування підстави визначеної п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції 2004 року) передбачала лише перевірку судом повноважень представника позивача на право відмовитися від позову. Необхідності у з'ясуванні дійсного підґрунтя заяви про відмову від позову, до компетенції суду виходячи з принципу диспозитивності, не входить.

Доводи апелянта, про те, що різниця написання прізвищ свідчить про неможливість твердження щодо тотожності особистостей вказаних в заяві та довіреності, колегією суддів не приймаються до уваги.

Під час видачі довіреності жодним нормативним актом не передбачено присутності особи, на ім'я якої видається довіреність та перевірка нотаріусом правильності внесених у довіреність відомостей. Цей обов'язок покладається на особу довірителя під час підписання довіреності.

Під час засвідчення заяви від 28 листопада 2016 року, особа уповноваженого представника була перевірена нотаріусом на підставі наданих особистих документів.

Доводи апелянта щодо звуження прав малолітніх дітей оспорюваними правочинами та неврахування цих обставин судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на недоведеність цих обставин матеріалами справи та існуючих суперечностей в доказах на які апелянт посилається (довідка ОСББ «Салют» від 27 січня 2015 року).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо не вірного застосування судом першої інстанції норм цивільного законодавства.

При апеляційному розгляді скарги колегія суддів детально перевірила усі обставини та вірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Порушень не встановлено.

Колегія суддів вважає, що в цілому суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами докази, уважно вивчив обставини справи та дав їм належну оцінку.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова