Дата документу 20.11.2018 Справа № 314/5279/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№314/5279/17 Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
№ 22-ц/807/175/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Семенчук О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди з підстав завдання ушкодження здоров`ю,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди з підстав завдання ушкодження здоров`ю.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та в період служби з 23.08.2016 року по 27.09.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області (підтверджується довідкою ВЧ пп НОМЕР_1 від 25.10.2016).

27.09.2016 року близько 12:35 під час проходження служби в зоні АТО внаслідок ДТП поблизу населеного пункту Луганське Донецької області Позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморогічних вогнищ обох тімяних медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньо шлункового крововиливу у вигляді незначного правобічного геміпарезу ангіодистонічного, вестибулоапактичного, дисмнестичного, астенічного синдромів помірно виражених.

Внаслідок ушкоджень здоров`я отриманих під час виконання обов`язків військової служби, змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки отримав чисельні хвороби, а саме: наслідки закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморогічних вогнищ обох тімяних медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньо шлункового крововиливу у вигляді незначного правобічного геміпарезу ангіодистонічного, вестибулоапактичного, дисмнестичного, астенічного синдромів помірно виражених, наслідки закритої трамми грудної клітини, перелому I, II ребер праворуч, забою правої легені, малого правобічного геопневмотораксу, пневмедіастінуму у вигляді больового синдрому. Вказані хвороби, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час проведення антитерористичної операції. Вказане викладено, в свідоцтві про хворобу № 137 від 09.02.2017 року, виданій госпітальною військово-лікарською комісією ВЧ НОМЕР_2 , довідкою про обставини травми від 26.04.2016 № 890 виданій командиром ВЧ пп НОМЕР_1 .

Вказані хвороби були приводом для неодноразових звернень до лікарні, де неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується: випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 9226 (перебував на лікуванні з 28.09.2016 року по 10.11.2016 року); випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 957 (перебував на лікуванні з 23.01.2017 року по 24.02.2017 року); випискою із медичної картки стаціонарного хворого (перебував на лікуванні з 04.09.2017 року по 15.09.2017 року).

Відповідно до відомостей, наявних в наведених документах, перелічені хвороби (травми) виникли у зв`язку з захворюваннями, які отримані в результаті виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим 27.03.2017 року первинно встановлено II групу інвалідності (інвалід війни) зі стійкою 70 % втратою працездатності, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серія AB № 0825598 від 27.03.2017 року та Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня з грати працездатності у відсотках Серія АГ № 0009508 від 27.03.2017 року.

Рішенням МСЕК від 27.03.2017 встановлено III група інвалідності, у зв`язку з травмою пов`язаною з виконання обов`язків військової служби..

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 320 000,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди з підстав завдання ушкодження здоров`ю в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що шкода позивачеві завдана під час проходження військової служби.

Так, позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та в період служби з 23.08.2016 року по 27.09.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області (підтверджується довідкою ВЧ пп НОМЕР_1 від 25.10.2016).
27.09.2016 року близько 12:35 під час проходження служби в зоні АТО внаслідок ДТП поблизу населеного пункту Луганське Донецької області Позивач отримав закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморогічних вогнищ обох тімяних медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньо шлункового крововиливу у вигляді незначного правобічного геміпарезу ангіодистонічного, вестибулоапактичного, дисмнестичного, астенічного синдромів помірно виражених.
Відповідно до ч.2 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.07.2017 (справа№219/3853/17) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з встановленням трьох років іспитового строку, покладено на засудженого обов`язки в порядку ст. 76 КК України.
Внаслідок ДТП позивач, перебуваючи на військовій службі отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку важкого ступеня з формуванням множинних контузійно-геморагічних вогнищ обох тім`яних, медіобазальних відділів скроневих долей, внутрішньошлуночкового крововиливу, закритої травми грудної клітини, перелому 1,2 ребра, забій правої легені, посттравматичний пульмоніт, правобічний малий гемопневмоторакс, пневмомедіастеніум, забій серця, перелом кісток носу, різана лоскутна рана крила носа зліва, забій м`яких тканин правої гомілки, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином встановлено судом та не оспорюється сторонами, що позивач отримав ушкодження здоров`я під час перебування на військовій службі, а ДТП сталося внаслідок протиправних дій іншого військовослужбовця.
В апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилається на те, що шкода має бути відшкодована військовою частиною, у якій проходив службу правопорушник.

Разом з тим, судова колегія враховує що позивач під час травмування знаходився на військовій службі.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

На Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройними Силами України покладено обов`язок здійснювати від імені держави управління військовим майном, зокрема боєприпасами, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за їх використанням і збереженням, у тому числі у разі закріплення військового майна за військовими частинами, а також забезпечувати комплектування Збройних Сил України особовим складом та його підготовку.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з пп.23 п.4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил.

За приписами ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси.

Статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Тож суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що обов`язок держави відшкодувати шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Крім зазначеного, судова колегія також враховує, що стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.

Відтак спеціальний закон, який регулює захист військовослужбовців надає їм право на відшкодування моральної шкоди. якої вони зазнали під час проходження служби.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України.

Враховуючи, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов`язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень статті 1173 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у позивача стали травми, пов`язані з проходженням ним військової служби, зокрема він був травмований в результаті ДТП, спричиненого іншим військовослужбовцем.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 5 червня 2018 року, у справі 243/10982/15-ц за якою відшкодування шкоди покладено на військову частину, не може бути застосоване для даних правовідносин, позаяк за обставинами даної справи шкода завдана військовослужбовцю при проходженні військової служби, а не сторонній особі.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, зазначено, що обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців під час здійснення ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков