Дата документу 22.11.2018 Справа № 314/5023/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Єдиний унікальний № 314/5023/17 Головуючий у 1-й інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/309/18 Суддя-доповідач Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору від 07.07.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 13400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення закону та умов договору ОСОБА_3 свої зобов'язання по погашенню кредиту належним чином не виконала, не сплатила кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість - 37085,90 грн., яка складається з наступного: 10111,68 грн. - заборгованість за кредитом; 23232,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1499,97 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1742,19 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи вищенаведене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 37085,90 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 35585,93 грн. та судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду, ухвалити нове яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі зазначає, що вирішення справи у строщеному провадженні порушувало її права щодо надання доказів та принцип змагальності сторін.

Крім того, строк дії отриманої нею картки був встановлений до липня 2014 року що і було кінцевим строком повернення кредиту, але банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності.

Також зазначає що стягнені проценти перевищують заборгованість за кредитом, їх розрахунок не відповідає умовам договору, стягнений з неї судовий збір перевищує встановлений законом.

Просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а за ст. 376 ЦПК підставою для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору від 07.07.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 13400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення закону та умов договору ОСОБА_3 свої зобов'язання по погашенню кредиту належним чином не виконала, не сплатила кошти для погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, як зазначає позивач, станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість - 37085, 90 грн., яка складається з наступного: 10111,68 грн. - заборгованість за кредитом; 23232,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1499,97 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1742,19 грн. - штраф (процентна складова).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності порушень відповідачкою умов кредитного договору.

У апеляційній скарзі відповідач не заперечує проти порушення нею умов кредитного договору, посилаючись на те, що погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту, проте вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, що унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З наданого позивачем та не оспореного апелянтом розрахунку заборгованості, який одночасно містить рух коштів за укладеним з відповідачкою договором, вбачається, що відповідач здійснювала погашення боргу після спливу строку дії картки протягом тривалого часу до 25 березня 2015 року.

Так, з часу нібито спливу строку дії картки, на який посилається відповідач, тобто з липня 2014 року, відповідачкою неодноразово сплачувалися проценти за користування кредитними коштами, зокрема у серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2014 року відповідачкою вносилися грошові кошти у розмірі понад 600 -700 гр., а останній платіж на погашення процентів зроблений 25 березня 2015 року.

Отже, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, а саме сплата до 25 березня 2015 року процентів за користування кредитом, вважається такою дією, що перериває перебіг позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі 6-2170цс16.

Також безпідставними є доводи відповідачки те, що неправильно зроблений розрахунок процентів за користування кредитом, не доведено, що положення Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається відповідач, стосуються укладеного з нею договору.

Разом з тим, доводи відповідача щодо неправильного розрахунку стягненого з неї судового збору є правильними та в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За ст. 141 ЦПК, яка регулює питання розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 37085,90 гр., а позов задоволений на 35 585,93 гр., тобто на 96%. Відтак на 4% має бути зменшений і стягненого з відповідачки судового збору. ( 1600 х 96 :100 =1535 гр.).

В іншій частині оскаржуване судове постановлене виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 3756, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року у цій справі змінити в частині визначення суми стягнення з судового збору з ОСОБА_3, - зменшити розмір стягнення судового збору з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з 1600 гр. до 1536 гр. (одна тисяча п'ятсот тридцять шість гр.)

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22 листопада .2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков