Справа № 466/9120/18
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

20 листопада 2018 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду міста Львова Невойт П.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про зняття арешту з майна: кв.48 буд.2 на вул.Хвильвого у м.Львові, накладеного постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Львова від 03.02.2000.

Як вбачається зі змісту заяви, арешт на спірну квартиру накладено постановами державного виконавця Чериби З.В. відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Львова від 03.02.2000 щодо майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-512 за 1999р., виданого на виконання вироку Шевченківського районного суду міста Львова суду від 11.11.1999 у кримінальній справі № 1-512 щодо ОСОБА_1 за ст.140 ч.2, ст.206 ч.2 КК України.

Отже, арешт на спірну квартиру накладено на виконання вироку у кримінальній справі за правилами Кримінального процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року.

Згідно з ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, сімейних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судоичнства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляд вазаних вимог повинен проводитися за правилами кримінального судочинства з огляду на наступне.

Пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до сттаті 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Частиною шостою сттаті 126 КПК України 1960 року визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Зідно зі ст. 409 Кримінального процесуального кодексу України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Статтею 411 Кодексу передбачено, що питання позвязані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора.

Таким чином, скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Аналогічних висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постановах від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц, від 23.05.2018 у справі №569/4374/16-ц та постанові від 18.10.2018 у справі №461/1054/17-ц.

Проте нормами КПК України 1960 року не було визначено процесуального порядку скасування арешту майна за зверненням осіб, які не є учасниками кримінального провадження.

Разом з тим відповідно до статті 174 КПК України 2012 року (у чинній редакції) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року в чинній редакції арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною другою цієї статті КПК 2012 року передбачено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

В силу приписів частини третьої та четвертої статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ст. 248 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Отже, арешт на майно накладений за правилами кримінального судочинства підлягає скасуванню за правилами того виду ж судочинства. Але оскільки нормами КПК України 1960 року не було визначено порядку скасування арешту майна за ініціативою осіб які, не були учасниками кримінального провадження, але є власниками або володільцями арештованого майна, при вирішенні зазначеного питання підлягають застосуванню норми КПК 2012 року.

Така правова позиція відповідає викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі №296/8586/16-ц.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» також передбачено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у цивільній справі слід відмовити.

З урахуванням вищенаведеного та керуючись ст.ст. 19, 186, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 174,248 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про зняття арешту з майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Розяснити позивачу право на звернення до суду з заявою в порядку кримінального провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова.

Суддя: ОСОБА_3