Справа № 127/8910/18
Провадження № 2/127/1545/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Слізяк М.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2) Н.О., у якому просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 31.03.2018 року в загальному розмірі 73160,65 грн., яка складається з наступного: 1897,76 грн. - заборгованість за кредитом; 62963,40 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4339,46 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 3460,03 грн. штрафу (процентна складова), а також понесений судовий збір.

Позов мотивований тим, що відповідно до договору №б/н від 21.03.2011 року відповідач ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2) Н.О. отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2) Н.О. не виконувала належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року становить 73160,65 грн. і складається з наступного: 1897,76 грн. - заборгованість за кредитом; 62963,40 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4339,46 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 3460,03 грн. штрафу (процентна складова). В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2) Н.О. ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких вказував, що строк дії картки відповідачки встановлений до квітня 2016 року, що фактично є строком дії договору. Відповідно до позиції Верховного Суду України у справі №6-1412цс16 та у справі №308/9541/15-ц відсоткова ставка передбачена договором, строк дії якого закінчився, не застосовується. Крім того, вважає, що позивачем було застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за одне й те саме порушення, а тому позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 3960,03 грн. задоволенню не підлягають. Нарахована позивачем пеня поза межами річного строку позовної давності задоволенню також не підлягає. На думку представника відповідача договір між сторонами не був укладений в належній формі, не було погоджено усі істотні умови договору. Просив звернути увагу, що позивачем невірно зроблено розрахунки заборгованості, зокрема, нарахування процентів та не зрозуміло чим керувався банк збільшуючи відсоткову ставку (а.с. 74-79). В подальшому, представник відповідача подав суду заяву про застосування строку позовної давності до заявлених банком позовних вимог та просив відмовити в позові повністю (а.с. 122-124).

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з рішенням Єдиного акціонерного Банку від 21.05.2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що відповідно до договору №б/н від 21.03.2011 року відповідач ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2) Н.О. отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с. 20).

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (а.с. 7-32).

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-АМ №179446, виданого 14.07.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, після одруження 14.07.2016 року ОСОБА_3 змінила прізвище на «Тарасенко» (а.с. 60).

Згідно наданого банком розрахунку, відповідач ОСОБА_2 не виконувала належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року становить 73160,65 грн. і складається з наступного: 1897,76 грн. - заборгованість за кредитом; 62963,40 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4339,46 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 3460,03 грн. штрафу (процентна складова) (а.с. 5-6).

За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_2 можливість розпоряджатися кредитними коштами на у мовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 договору зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 614цс14.

З довідки та банківської виписки, наданих позивачем вбачається, що 21.03.2011 відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» №195131 зі строком дії до 01/15, тобто до 31.01.2015 року. У послідуючому, в межах даного кредитного договору, відповідачу було видано картку, як інструмент користування кредитом, а саме 16.08.2012 року з терміном дії до 04/16 року, тобто до 30.04.2016 року.

Основною карткою за даним кредитом залишалась картка «Універсальна» №195131 (а.с. 98, 116-121).

Отже, додатково отримавши картку терміном дії до 30.04.2016 року, сторонами фактично було збільшено термін дії кредитного договору до кінця терміну дії останньої картки, в результаті чого відповідачка отримала можливість користування кредитними коштами вже на строк дії додатково отриманої картки.

Дані обставини відповідачем не спростовані.

Оскільки строк дії картки закінчився 30.04.2016 року, тому перебіг позовної давності почався з 01.05.2016 року.

Беручи до уваги те, що строк дії останньої виданої за цим кредитом картки закінчився 30.04.2016 року, а з позовом до суду позивач звернувся 17.04.2018 року, відтак загальний трирічний строк позовної давності позивачем не пропущений.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 1769,82 грн. згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості.

У той же час, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 62963,40 грн. заборгованості по процентах, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем безпідставно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 21.03.2011 року (період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року до 34,80 %, та з 01.04.2015 року по 31.03.2018 року до 43,20 %), оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, який не відповідає статті 1056-1 ЦК України.

Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять.

Відповідно до пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Отже, порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Сама по собі вказівка в Умовах та правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою.

Крім того, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується також Верховний Суд в постанові від 28.03.2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачці під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Таким чином, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за період станом на 31.08.2014 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, що слідує із наданого банком розрахунку, тобто 30 % річних, що становить 695,02 грн.

Оскільки нарахування процентів за ставками 34,8%, а згодом 43,2% починаючи з 01.09.2014 року є незаконним, заборгованість по процентам за період з 01.09.2014 року по 30.04.2016 року (кінець строку дії останньої отриманої картки) підлягає нарахуванню та стягненню згідно процентної ставки 30 % річних, що становить 885 грн. (розрахунок: 1769,82 грн. (сума боргу по кредиту) х 30 % = 531 грн. : 12 міс. = 44,25 грн. х 20 міс. (з 09.2014 по 04.2016) = 885 грн.

Таким чином, розмір заборгованості по процентах за кредитним договором станом на 30.04.2016 року становить 1580,02 грн. (розрахунок: 695,02 грн. + 885 грн. = 1580,02 грн.).

Позовні вимоги про стягнення процентів за період з 01.05.2016 року по 31.03.2018 року задоволенню не підлягають, оскільки згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення з відповідачки 4339,46 грн. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 3460,03 грн. штрафу (процентна складова), то суд виходить із такого.

За правилами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення за прострочення виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Із вказаного слід прийти до висновку про недопустимість покладення на відповідача юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тому суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня, нарахована за прострочення сплати грошових зобовязань, а у стягненні штрафів слід відмовити.

Враховуючи вказане та те, що банком нараховано пеню в сумі 4339,46 грн., що перевищує заборгованість за тілом кредиту (1769,82 грн.) в два з половиною рази, а також що кошти отримувались на споживчі цілі, враховуючи інші істотні обставини, загальні засади цивільного законодавства щодо розумності і справедливості (ст. 3 ЦК України), суд вважає можливим відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки до 1780 грн.

Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і до стягнення за кредитним договором №б/н від 21.03.2011 року з відповідачки ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає заборгованість в загальному розмірі 5129,84 грн., яка складається: 1769,82 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1580,02 грн. відсотки за користування кредитними коштами; 1780,00 грн. пені.

З урахуванням ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 123,51 грн. (розрахунок: 1762 грн. сплаченого судового збору х 7,01 % (задоволена частина позову 5129,84 грн. х 100 : 73160,65 грн. (ціна позову) = 7,01 %) = 123,51 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525- 526, 549 552, 611-612, 625, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 2, 10-13, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.03.2011 року в загальному розмірі 5129,84 грн., яка складається: 1769,82 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1580,02 грн. відсотки за користування кредитними коштами; 1780,00 грн. пені, а також 123,51 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В задоволенні решти суми позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2018 року.

Суддя: