Номер провадження: 22-ц/785/6468/18
Номер справи місцевого суду: 509/2216/18
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_5, у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_3, орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації в Одеській області,

встановив:

06.06.2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої зазначила, що 15.08.2008 року ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_5) уклала шлюб з ОСОБА_3, про що Другим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 320 та видано свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_1. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Посилаючись на те, що дружина та чоловік не можуть побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги не змогли. ОСОБА_3 вихованням дітей не займається, також він неодноразово наносив ОСОБА_5 тілесні ушкодження різного ступеня, систематично здійснює насилля в сім'ї, просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, яким:

- тимчасово заборонити ОСОБА_3 перебувати за адресою: АДРЕСА_1, строком на 6 (шість) місяців;

- обмежити спілкування ОСОБА_3 з постраждалими малолітніми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, строком на 6 (шість) місяців;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань не більше 800 (вісімсот) метрів до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 (шість) місяців;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5, якщо вона за власним бажанням буде перебувати у місці, невідомому ОСОБА_3, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 (шість) місяців;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2018 року заяву ОСОБА_5, у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 було задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, яким:

-тимчасово заборонено ОСОБА_3 перебувати за адресою: АДРЕСА_1, строком на 3 (три) місяці;

-заборонено ОСОБА_3 заходити до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, строком на 3 (три) місяці;

-заборонено ОСОБА_3 особисто розшукувати ОСОБА_5, якщо вона за власним бажанням буде перебувати у місці, невідомому ОСОБА_3, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 3 (три) місяці;

-заборонено ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто, строком на 3 (три) місяці.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 06.07.2018 року ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2018 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявник ОСОБА_5 є особою, яка постраждала від домашнього насильства, здійсненого відповідачем ОСОБА_3 Крім того, спілкування ОСОБА_3 з їхніми малолітніми дітьми негативно відображається на їхній психіці та їхньому психо-емоційному стані, оскільки відповідач ОСОБА_3 умисно вчиняє сварки, що призводять до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя як самого заявника та їхніх дітей.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_5 посилалась на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_3, останній вихованням дітей не займається, неодноразово наносив ОСОБА_5 тілесні ушкодження різного ступеня, систематично здійснює домашнє насилля щодо дружини та моральний тиск на малолітніх дітей.

В свою чергу, ОСОБА_5 піклується про стан здоров'я дітей, про їхній фізичний та духовний розвиток, забезпечує їх харчуванням, одягом тощо та бажає, щоб діти проживали саме з нею, крім того вважає, що проживання та спілкування ОСОБА_3 з їхніми малолітніми дітьми негативно відображається на їхній психіці та їхньому психо-емоційному стані.

Заперечуючи проти заяви ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_3 вказав, що жоден із доводів заявника ОСОБА_5 не підтверджений доказами, які маються в матеріалах справи, є надуманими і безпідставними.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду даної заяви сторони перебували у процесі розлучення (справа розглядається Київським районним судом м. Одеси). Після звернень до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою про розірвання шлюбу, встановлення порядку проживання дітей та стягнення аліментів та позовною заявою про розподіл майна подружжя, заявник ОСОБА_5 вказала, що будь-яке спільне життя подружжя стало неможливим.

Разом з тим, розглядаючи даний спір, суд обгрунтовано вказав, що надані заявницею: копія заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.04.2018 р., копія талону-повідомлення № 062010 та копія пояснень від 19.04.2018 р., наданих старшому інспектору ЮП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Гончарука К.І.; копія талону-повідомлення № 062019, виданого Овідіопольським ВП ГУНП в Одеській області щодо домашнього насилля з боку чоловіка, реєстраційний № в ЖО 5231 від 19.04.2018 р.; копія талону-повідомлення № 062047, виданого Овідіопольським ВП ГУНП в Одеській області щодо домашнього насилля з боку чоловіка, реєстраційний № в ЖО 7083 від 23.05.2018 р.; копія заяви ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення від 23.05.2018 року та копія пояснень від 23.05.2018 року, поданих до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області; копія заяви ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення від 04.06.2018 року та копія пояснень від 04.06.2018 року, поданих до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області; корінець-направлення на предмет визначення характеру та тяжкості ушкоджень, завданих ОСОБА_5 від 04.06.2018 р., розцінюються судом виключно як одностороння інформація, надана заявницею до правоохоронних органів, з якої суд не може встановити дійсність фактів домашнього насильства.

Доводи апелянта ОСОБА_3 стосовно того, що по заявам ОСОБА_5 не проводилися слідчі дії, його по цим заявам взагалі не допитано, тобто, жодних дій правоохоронними органами не проводилося, більше того, ОСОБА_5 не цікавилася "долею" своїх заяв, деякі із заяв ОСОБА_5 взагалі передані до архіву, не спростовані матеріалами справи, а тому є обгрунтованими.

Крім того, допитані в судовому засіданні суду першої інстанції діти сторін повідомили, що батька люблять, їм подобається проводити із ним час. Також, вони сказали, що батько відносно матері ніколи не застосовував будь-якого насильства. Діти лише підтвердили, що батько та мати сваряться та кричать, але при цьому не називали батька ініціатором сварок.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність доказів систематичного домашнього фізичного насилля щодо дружини та морального тиску на малолітніх дітей ОСОБА_3, фактів, що він неодноразово наносив ОСОБА_5 тілесні ушкодження різного ступеня.

Більше того, судом встановлено, що ОСОБА_3 займається вихованням дітей, піклується та спілкується з ними, що підтверджується поясненнями дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які також пояснили, що бажають спілкування з батьком.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не надали суду яких-небудь суттєвих пояснень стосовно предмету судового розгляду.

Однак, дійшовши обгрунтованого висновку про відсутність доказів здійснення ОСОБА_3 психологічного насильства в сім'ї, суд першої інстанції без належних до того правових підстав дійшов до висновку про існування фактів психологічного насильства з боку заінтересованої особи ОСОБА_3, які відбувалися при безпосередньому спілкуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та виражались у спілкуванні з переходом на крик. Тобто, суд першої інстанції розцінив ці доводи ОСОБА_5, як психологічне насильство, вважаючи його недопустимим, та таким, що потребує прийняття належних мір, щодо недопущення зазначеного на майбутнє.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки, як було вказано вище, він не підтверджується наявними у справі доказами.

Так, гідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

При цьому суд правильно вказав, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», як і Глава 13 розділу IV ЦПК України, надає безпеці постраждалої особи першочерговий пріоритет навіть над майновими правами кривдника на житло.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов'язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Крім того роз'яснено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

Разом з тим, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, при вирішенні питання щодо домашнього насильства суду потрібно переконатися, чи ґрунтується відповідна заява на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки).

В даному випадку, судом не було належним чином оцінено ризики, які мають місце у відносинах ОСОБА_5, та надано оцінку тим обставинам, які відсутні взагалі.

З огляду на викладене, та враховуючи відсутність фактів домашнього насильства по відношенню до неповнолітніх дітей, суд дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги щодо обмеження спілкування ОСОБА_3 з малолітніми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, строком на 6 (шість) місяців, є не обґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню.

Однак, суду належало дійти такого висновку і стосовно заявника ОСОБА_5, так як матеріали справи не містять достатньо доказів здійснення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно заявника ОСОБА_5, по що вказано вище.

Крім того, оскаржуваним судовим рішенням було заборонено ОСОБА_3 заходити і перебувати в квартирі АДРЕСА_1, строком на 3 (три) місяці.

Однак, судом не було враховано, що вказана квартира також належить на праві спільної сумісної власності подружжя, тобто і ОСОБА_3 ітам проживають його рідні діти, у зв'язку з чим ОСОБА_3 приходить до квартири, щоб забрати дітей або привести їх додому після проведення з ними сумісного часу.

Однак судовим рішенням ОСОБА_5 обмежений у спілкуванні зі своїми дітьми за місцем постійного проживання, що є безпідставним порушенням його прав, а також прав дітей на спілкування з батьком, а тому є недопустимим.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису відмовити у повному обсязі.

У зв'язку з короткочасною відпусткою судді Кононенко Н.А., включно до 25.11.2018 року, повне судове рішення складено 26.11.2018 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 червня 2018 рокускасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко