Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 755/3111/16-ц

провадження № 61-18336св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Гліб Володимирович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Київської міської ради на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року у складі судді Виниченко Л. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що із липня 1999 року він проживав разом із ОСОБА_6 як чоловік та жінка однією сім'єю та вели спільне господарство. При цьому шлюб вони не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира № 32, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 Оскільки він є спадкоємцем четвертої черги за законом, то встановлення факту його проживання однією сім'єю із ОСОБА_6 необхідне для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 Інших спадкоємців у спадкодавця немає.

Враховуючи наведена, ОСОБА_4 просив суд встановити факт його проживання із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років до часу відкриття спадщини із 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали однієї сім'єю без реєстрації шлюбу із 01 січня 2004 року по 07 червня 2015 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт проживання однією сім'єю позивача із ОСОБА_6 підтверджується показами свідків, а також наданими позивачем доказами, а саме договором на встановлення домофону та виготовлення ключів, договором на виготовлення пластикових вікон, товарними чеками і квитанціями по оплаті наданих за договорами послуг. Крім того, похованням ОСОБА_6 займався заявник, що підтверджується довідкою про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва від 21 вересня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу Київської міської ради відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Київською міською радою не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт проживання однією сім'єю позивача із ОСОБА_6

У січні 2017 року Київська міська рада подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано суду доказів на підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат. Наявні у матеріалах справи докази не підтверджують факту проживання однією сім'єю заявника із ОСОБА_6

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу Київської міської ради, уяких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Заявником надано суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт його проживання однією сім'єю із ОСОБА_7, а також вказаний факт підтверджений показами свідків.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказана справа разом із матеріалами касаційного провадження передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Київської міської ради не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 червня 2015 року НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина. Спадковим майном є квартира № 32, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_4 із 2001 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою від 16 грудня 2015 року № 998.

25 травня 2016 року ОСОБА_4 подав до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

01 липня 2016 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 винесена постанова про відмову ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, із посиланням на те, що у матеріалах спадкової справи відсутнє рішення суду щодо встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Задовольняючи вимоги заявника, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтверджується належними доказами, а саме показами свідків, договором на встановлення домофону та виготовлення ключів, договором на виготовлення пластикових вікон, товарними чеками і квитанціями по оплаті наданих за договорами послуг. Крім цього, судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбу не проживали, похованням ОСОБА_6 займався заявник.

Висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи касаційної скарги Київської міської ради зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів, які на її думку спростовують факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявника із ОСОБА_6

Разом з тим, усі докази, на які посилається Київська міська рада, були предметом дослідження та оцінки судами під час розгляду справи та додаткового правового аналізу не потребують.

Суд касаційної інстанції, за приписами статті 400 ЦПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими, зокрема не переоцінює обставини і докази, на які посилалася в ході розгляду справи та посилається у касаційній скарзі Київська міська рада на підтвердження заявлених нею вимог.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик