КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 381/1098/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Ковалевська Л.М.

20 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути на її користь суму пені за прострочення сплати аліментів, за період з 01.01.2017 по 28.02.2018у розмірі 7029,95 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму пені за прострочення сплати аліментів, за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 у розмірі 7 029,95 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права без врахування фактичних обставин справи, винесеного на базі особистого негативного відношення судді до відповідача по справі. В обґрунтування своїх доводів вказує, що дитина проживає виключно з відповідачем - батьком, що визначено рішенням суду, яке набрало законної сили. Зазначає, що повністю утримує доньку - виконує свої батьківські обов'язки та відсутні докази на підтвердження його винних дій при вирішені даного питання.

У судовому засіданні ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2166/2018
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: ВДВС Фастівського МРУЮ, про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, було задоволено, та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.07.2014 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У зв'язку із набранням рішення законної сили, 29 липня 2014 року ВДВС Фастівського МРУЮ було відкрито виконавче провадження стосовно примусового його виконання.

Згідно із Довідкою-розрахунком Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, станом на 01.03.2018 заборгованість по аліментах становить - 65 818,33 грн. (а. с. 4).

Позивач зазначає, що зобов'язання зі сплати аліментів відповідачем не виконується, а тому звернулася до суду із відповідним позовом.

Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до ст.3 Конвенції держави-учасниці зобов'язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, як зазначено в ст. 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.

Це положення також відображене в ст. 180 Сімейного кодексу, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Із норм чинного сімейного законодавства вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками стосовно порядку чи розміру аліментів кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Так, у постанові ВСУ від 16.03.2016 у справі №6-300цс16 сказано: «Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються щомісячно, за змістом ст. 196 СК, пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Аналогічний висновок міститься й у постановах ВСУ від 01.07.2015, 25.11.2015 та 16.12.2015.

Встановлено, що ОСОБА_1 належним чином рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 до досягнення дитиною повноліття не виконує. У зв'язку з чим, за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2017 по 01.03.2018 відповідно до довідки-розрахунку заборгованості виданої Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, загальна сума неустойки (пені) станом на 01.03.2018 складає 7 029,95 грн.

Судом першої інстанції зроблений розрахунок пені, який перевірений колегією суддів та є вірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог правильними.

При цьому, приймаючи таке рішення, колегія суддів враховує наявні в матеріалах справи роздруківку копій рішень судів різних ланок, на підставі яких в подальшому місцем проживання дитини визнано місця проживання батька (відповідача по справі), але відповідач подав до суду докази на підтвердження вказаних обставин таким чином , що вони не можуть бути визнані судом належними та допустимими.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що період, за який здійснюється стягнення пені, не охоплюється періодом, за яким за остаточним рішенням суду визначено місце проживання дитини саме з батьком.

Крім того, пояснив, що на теперішній час державним судовим виконавцем здійснюється примусове стягнення з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 надавши на підтвердження своїх слів довідку-розрахунок від 01.11.2018 року № 44196381 від Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

За наведеного вище колегія суддів вважає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що дитина проживає на теперішній час з відповідачем, в зв'язку з чим він не повинен сплачувати пеню за несвоєчасну виплату аліментів є такими, що не спростовують висновки суду про задоволення позову.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на упередженість судді першої інстанції також є безпідставними.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10 грудня 2009 року, зазначено, що наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі &q? с;Пуллар проти Сполученого Королівства&qu&q; від 10 червня 1996 року). Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Враховуючи, що відповідач при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, не підтвердив будь-якими доказами упередженості судді до нього і цей довід не може бути підставою для скасування рішення суду.

Встановлено, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2017 відкрито касаційне провадження по перегляду рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.06.2017 про визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1

Також, на думку колегії суддів, безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на недоведеність в суді вини відповідача в несплаті аліментів на вищезгадану дитину, внаслідок чого не повинна стягуватися пеня.

Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідно до вимог діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».

Таким чином, законодавець дійсно пов'язує сплату відповідної пені за наявності вини особи, на яку покладено обов'язок сплачувати аліменти на дитину.

Разом з тим, факт такої несплати підтверджується довідкою-розрахунком № 44196381 від 01.11.2018 року виданий Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження об'єктивних обставин такої несплати.

В зв'язку з чим і дана обставина не спростовує висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22.11.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова