Провадження № 22-ц/824/2382/2018 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2018 року у справі за позовом Акіонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що 26 листопада 2007 року між банком і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір,за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби для купілі автомобіля у розмірі 14481,51 доларів США терміном на 7 років із сплатою 11,04 % процентів річних, а позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за його користування. Поручителем позичальника за кредитним договором є відповідачка ОСОБА_4, яка за договором поруки від 20 жовтня 2010 року зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредиту у розмірі 10000 грн.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_3 мав повертати кредит та проценти щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків має прострочену заборгованість, яка станом на 17 грудня 2012 року становить 14181,90 доларів США, з яких тіло кредиту 7586,61 доларів США, проценти - 2124,79 доларів США., пеня 3765,38 доларів США, та штрафи: процентна складова 673,84 долари США і фіксована частина 31,28 доларів США. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України та умови кредитного договору, який передбачає право банку у випадку прострочення платежів вимагати дострокового повернення кредиту, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 14181,90 доларів США та судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2018

- 2 -

року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким вимоги банку задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду щодо неможливості встановити ціну реалізації предмета застави, а саме автомобіля, що унеможливлює встановлення розміру боргу. Суд залишив поза увагою надані банком докази про продаж автомобіля за 33000 грн., що відповідає умовам договору застави і не спростовано відповідачем.Суд дав невірну оцінку наданому банком розрахунку заборгованості, який є чітким, зрозумілим, містить інформацію щодо періоду нарахування та суми боргу, в тому числі про погашення боргу на суму за 33000 грн. за рахунок реалізації заставного автомобіля, а відтак даний розрахунок є належним доказом.

В суді апеляційної інстанції представник ПриватБанку Штронда А.М. подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідачка ОСОБА_4 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби для купілі автомобіля у розмірі 14481,51 доларів США терміном до 25 листопада 2014 року із сплатою 11,04 % процентів річних, а позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит і сплатити проценти за його користування. Поручителем позичальника за кредитним договором є співвідповідачка ОСОБА_4, яка за договором поруки від 20 жовтня 2010 року зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредиту. Розмір відповідальності поручителя обмежений у договорі поруки сумою 10000 грн.

- 3 -

Також, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_3 не в повному обсязі виконував обов'язки по своєчасному поверненню кредитних коштів, покладені на нього кредитним договором, і у нього виникла заборгованість за кредитом. Зокрема відповідач перестав оплачувати проценти за користування кредитом із 22 грудня 2008 року, а тіло кредиту із 26 березня 2009 року.

Згідно акту прийому в заклад від 14 серпня 2009 року ОСОБА_3 передав заставний автомобіль CHERY Jaggi, № кузова LVVDCI2A28D006994 ПриватБанку.

Вказані обставини підтверджуються наданими судом доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю у справі доказів щодо вартості реалізації предмета застави у вигляді автомобіля CHERYJaggi, що у свою чергу на думку суду унеможливлює встановлення розміру загального боргу за кредитним договором.

При цьому суд виходив з того, що наявність в матеріалах справи платіжного доручення від 08 квітня 2010 року не може слугувати доказом того, що автомобіль був реалізований саме за вказаною банком ціною - 33000 грн., оскільки в справі відсутні інші докази (договір купівлі-продажу тощо), які в сукупності можуть свідчити про вказане.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції порушив один із принципів цивільного судочинства, передбачений ч.3 ст.2 ЦПК України, а саме - приницип змагальності.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, яка визначає зміст приниципу змагальності, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій(ч.4).

На підтвердження своїх доводів щодо вартості реалізації заставленого автомобіля позивач надав суду відповідні докази, зокрема, що автомобіль був реалізований ПриватБанком за 33000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № А0408YAAJF від 08 квітня 2010 року на погашення конфіскату (т.1 а.с.188) та вказані кошти були спрямовані на погашення кредитної заборгованості, в порядку передбаченому п.3.2 кредитного договору від 26 листопада 2007 року, що стверджується платіжними дорученнями в кількості 5 штук, в яких чітко зазначено призначення платежу - погашення боргу за кредитним договором № К2V4А001633575 від 26 листопада 2007 року (т.1 а.с.190-191).

Вказане платіжне доручення № А0408YAAJF від 08 квітня 2010 року є належним доказом у розумінні ст.77 ЦПК України, який підтверджує факт реалізації автомобіля за 33000 грн., що відповідає умовам п.24 договору застави щодо реалізації заставного майна не нижче 50 % від повної вартості, визначеної сторонами у договорі застави у розмірі 50560 грн.

Заперечуючи проти таких доводів, відповідач ОСОБА_3 не надав суду жодного доказу на спростування даних доказів, зокрема, що автомобіль був реалізований банком за іншу суму чи взагалі не був реалізований тощо.

Також, відповідач не надав доказів, що він оскаржував дії банку по реалізації автомобіля за 33000 грн.

Отже, висновки суду про неналежність доказів щодо вартості реалізації предмета застави за відсутності спростування таких доказів відповідачем не грунтуються на приписах процесуального закону.

- 4 -

На вказані обставини щодо наявності доказів реалізації заставленого автомобіля звертав увагу суд касаційної інстанції в постанові від 05 квітня 2017 року, скасовуючи попередні судові рішення щодо відмови у позові з підстав недоведеності позвних вимог та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, які в силу приписів ч.1 ст.417 ЦПК України є обов'язковими.

Окрім того, в матеріалах справи наявний наданий банком розрахунок боргу відповідача за кредитним договором, який є зрозумілим, в тому числі містить інформацію як щодо періоду нарахування із зазначенням календарних дат, так і щодо розміру боргу за відповідні періоди. Також розрахунок містить відомості про зарахування у квітні 2010 року коштів, які надійшли від реалізації заставного автомобля у розмірах згідно платіжних доручень і відображені у графах «Сальдо поточне», «Сальдо прострочене», «Погашення процентів», «Погашення пені» (т.1 а.с.5).

Отже, висновок суду про неможливість встановити розмір боргу і як наслідок недоведеність вимог банку є безпідставним.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи позов АТ КБ «ПриватБанк» в межах заявлених вимог та наявних доказів, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_3 не виконував передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора АТ КБ «ПриватБанк» і необхідність їх захисту.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність тривалістю один рік (ч.2 ст.258 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідачем ОСОБА_3 подано до суду першої інстанції письмову заяву про застосування строку позовної давності, а тому суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору визначає борг за кредитним договором щодо тіла кредиту і процентів в межах загального строку позовної давності, який обраховує із грудня 2009 року, а щодо пені

- 5 -

в межах річного строку - із грудня 2011 року, оскільки позов подано у грудні 2012 року.

Відповідно до наданого банком розрахункуколегія суддів визначає наступний розмір боргу:

- за тілом кредиту в розмірі 6764,02 доларів США(за період із грудня 2009 року згідно графіку щомісячних платежів і та частина коштів, яка стягується достроково);

- за процентами в розмірі 995,45 доларів США(за період із грудня 2009 року по грудень 2012 року згідно графіку щомісячних платежів за вирахуванням сплачених позичальником в цей період процентів);

- пеня згідно вимог банку за період із грудня 2011 року по грудень 2012 року в розмірі 68184,62 грн.

Відповідно до положень ст.554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, кщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на те, що поручителем позичальника за кредитним договором є співвідповідачка ОСОБА_4, розмір відповідальності якої обмежений у договорі поруки сумою 10000 грн., то відповідальність у розмірі вказаної суми суд покладає солідарно на відповідачів.

Решту суми боргу суд стягує із відповідача ОСОБА_3

Вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення штрафів: процентна складова 673,84 долари США і фіксована частина 31,28 доларів США задоволенню не підлягають як такі, що суперечать вимогам закону.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Позивачем заявлені вимоги про стягнення неустойки у формі пені, які судом задоволені у межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що згідно ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, зокрема недотримання строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, суперечить положенням ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, підстави для стягення штрафу відсутні (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

- 6 -

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким позов Акіонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_4 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського 1-д, ) борг за кредитним договором у розмірі 10000 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського 1-д, ) борг за кредитним договором у розмірі 7759,47 доларів США, з яких тіло кредиту - 6764,02 доларів США, проценти - 995,45 доларів США, пеню у розмірі 58184 гривні 62 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського 1-д, ) судовий збір у розмірі 3000 гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ вул.Грушевського 1-д, ) судовий збір у розмірі 100 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: