Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р.

м. Київ

справа № 755/14824/2018

провадження № 2/755/5955/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить розірвати договір № 06/03с від 20.03.2017 року та договір № 307/07с від 18.07.2017 року, укладені між відповідачем ФОП ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1, а також позивач просить сягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки - вартість меблів в сумі 75 853,00 грн., моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн., витрати за проведення експертизи меблів в сумі 17 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що між ФОП ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладено два договори: № 06/03с від 20.03.2017 року, ціна якого становить 58 854,00 грн., дата виконання - 20.04.2017 року, та № 307/07с від 18.07.2017 року, ціна якого становить 16 999,00 грн., дата виконання - 16.08.2017 року. За умовами Договорів відповідач зобов'язався спроектувати, виготовити, поставити та зібрати меблі згідно з Додатками. Позивачем виконано умови договору щодо повної оплати їх вартості на загальну суму 75 853,00 грн. Однак, станом на день звернення з даним позовом до суду зобов'язання за договорами з боку відповідача не виконано, зокрема: габарити виготовлених шаф не відповідають замовленим; форма (фрезерування) фасадів не відповідає замовленим; цоколь кухні різного розміру з виступами; відсутні заглушки ззовні та зсередини кухні; матеріали корпусу не відповідають замовленим; механізми відкриття дверей встановлено криво; столешня встановлена на основу криво; ДСП в середині шаф різного кольору та пошкоджене; терміни виконання замовлення значно порушені. Скарги та претензії позивача відповідачем проігноровано, у зв'язку з чим позивач змушений був самостійно замовити проведення експертного дослідження вказаних меблів. За висновком експерта № 56/08-2018 від 17.09.2018 року вказані недоліки досліджуваних меблів є істотними. Вартість дослідження слала 17 000,00 грн. Зазначені порушення, допущені відповідачем призвели до завдання позивачу матеріальних збитків у розмірі вартості замовленого товару, а також позивач вважає, що зазначеними неправомірними діями відповідачем завдано також і моральну шкоду, що полягає у моральних переживаннях у зв'язку з неможливістю користуватися квартирою через відсутність меблів кухні, у втраті часу на переговори, скарги до Держпродспоживслужби, на проведення експертних досліджень, пошук засобів захисту порушеного права, тому позивач оцінює завдану йому шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

08.10.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення збитків, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 32-34)

Відповідач ФОП ОСОБА_2, отримавши 19 жовтня 2018 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи (а.с. 37), скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року строк, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що після погодження ескізів меблів відповідач приступив до виконання замовлення. У строки, визначені умовами договору, замовлення було виконано, меблі виготовлено у відповідності до погоджених ескізів. У встановлені договорами строки меблі було доставлено та встановлено за адресою позивача. Після виконання робіт зі встановлення меблів, позивачу було передано паспорт встановлення та доставки меблів. Проте вказані паспорти так і не були підписані позивачем та не повернуті відповідачу. У зв'язку з чим 23.04.2017 року позивачу було передано повідомлення про готовність замовлення за Договором № 06/03с від 20.03.2017 року. Відповідно до Повідомлення від 23.04.2017 року у зв'язку з відмовою з боку заявника підписати паспорт доставки, згідно п. 4.4 Договору замовлення вважається виконаним з 23.04.2018 року. Крім того, відповідачем за договором № 307/07 від 18.07.2017 року було направлено Повідомлення від 19.08.2017 року, у якому зазначено, що паспорт доставки за Договором позивачем не підписано, у зв'язку з чим відповідно до п. 4.4 Договору замовлення вважається доставленим та отриманим позивачем з 19.08.2017 року. Крім того, за Договорами відповідачем було підписано Акти приймання-передачі меблів, які так і не було підписано позивачем. (а.с. 38-43)

Отримавши письмовий відзив відповідача на позовну заяву, представником позивача у встановлений строк подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого представником заперечено обставини, вказані у відзиві на позовну заяву, вказуючи на те, що жодних Повідомлень та Актів з боку відповідача позивачем не було отримано, та вказані документи не були передбачені умовами спірних Договорів. Згідно п. 4.3 договору датою виконання замовлення вважається дата підписання накладної чи паспорту доставки замовлення. Відповідачем дійсно було надано позивачу паспорти для підпису, однак позивач відмовився від підпису паспортів, зазначивши в них всі виявлені недоліки товару. Позивач також заперечив проти неотримання відповідачем претензій щодо невиконання Договорів, надавши роздруківку Укрпошти про вручення кореспонденції. Крім того, позивач просить суд у випадку задоволення позову стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. (а.с. 77-79)

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства.

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців.

Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 20.03.2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір № 06/03с, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався спроектувати, виготовити і передати замовнику меблі згідно з Додатками, які є невід'ємною частиною цього договору. Замовник зобов'язався затвердити проекти, підготовлені виконавцем і відбиті в Додатках до даного Договору, прийняти та оплатити меблі згідно з Договором. Виконавець зобов'язався доставити та зібрати меблі за адресою, вказаною замовником. (а.с. 3)

Згідно п. 2, 3 Договору, ціна меблевого виробу складає 58 854,00 грн. Дата виконання замовлення - 20 квітня 2017 року.

Згідно п. 4.3 Договору, датою виконання замовлення вважається дата підписання накладної чи паспорту доставки замовлення.

У разі необґрунтованої відмови від підписання замовником накладної чи паспорту доставки, без пред'явлення письмових претензій, датою прийому-передачі замовлення вважається дата письмового повідомлення виконавцем замовника про виконання замовлення. (п. 4.4 Договору)

18.07.2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір № 307/07, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався спроектувати, виготовити і передати замовнику меблі згідно з Додатками, які є невід'ємною частиною цього договору. Замовник зобов'язався затвердити проекти, підготовлені виконавцем і відбиті в Додатках до даного Договору, прийняти та оплатити меблі згідно з Договором. Виконавець зобов'язався доставити та зібрати меблі за адресою, вказаною замовником. (а.с. 4)

Згідно п. 2, 3 Договору, ціна меблевого виробу складає 16 999,00 грн. Дата виконання замовлення - 20 серпня 2017 року.

Згідно п. 4.3 Договору, датою виконання замовлення вважається дата підписання накладної чи паспорту доставки замовлення.

У разі необґрунтованої відмови від підписання замовником накладної чи паспорту доставки, без пред'явлення письмових претензій, датою прийому-передачі замовлення вважається дата письмового повідомлення виконавцем замовника про виконання замовлення. (п. 4.4 Договору)

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ОСОБА_1 виконано умови Договорів та оплачено вартість замовленого товару в повному обсязі на загальну суму 75 853,00 грн., що підтверджено квитанціями, долученими до матеріалів справи, та не заперечено відповідачем відповідно до змісту письмового відзиву, долученого до матеріалів справи, що є фактичними обставинами, визнані учасниками справи, які не підлягають доказуванню, за відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

09.11.2017 року, 31.05.2018 року адвокатом Кобилецьким В.В. в інтересах ОСОБА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією було надіслано на адресу ФОП ОСОБА_2 письмові претензії про виконання вимог Договорів № 06/03с від 20.03.2017 року, № 307/07с віл 18.07.2017 року або повернути оплачену вартість меблів протягом 5 робочих днів після отримання цієї претензії. (а.с. 18; 19; 89; 90)

02.01.2018 року, 21.06.2018 року адвокатом Кобилецьким В.В. в інтересах ОСОБА_1 на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві було надіслано скарги щодо неналежного виконання ФОП ОСОБА_2 договірних зобов'язань щодо поставки, встановлення та якості оплаченого товару (кухонних меблів). (а.с. 20; 21)

За даними Акта, складеного Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві від 11.05.2018 року за наслідками перевірки ФОП ОСОБА_2, документальне підтвердження звернень споживача до підприємця з питань невиконання договору або наявності недоліків продукції на момент перевірки відсутні, що унеможливлює довести порушення вимог п. 1, 2, 3, 4 абзацу 7 частини 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів. (а.с. 48-69)

За заявою адвоката Кобилецького В.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1, 17.09.2018 року експертом-товарознавцем Українського незалежного інституту судових експертиз складено Висновок експерта № 56/08-2018, відповідно до якого досліджувані меблі, вказані в Договорі № 06/03с від 20.03.2017 року та в Договорі № 307/07с від 18.07.2017 року, мають дванадцять угрупувань дефектів, які докладно викладені у дослідницькій частині висновку. Існуючі недоліки (дефекти) досліджуваних меблів є істотними. (а.с. 5-16)

Вартість оплаченого ОСОБА_1 експертного дослідження становить 17 000,00 грн., що підтверджено рахунком № 36 від 23.08.2018 року та квитанцією про оплату від 27.08.2018 року. (а.с. 17)

Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». п. 5.3.12 ДСТУ 3993-2000 «Товарознавство. Терміни та визначення», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно Висновку № 56/08-2018, експертом встановлено, що досліджувані меблі мають численні, розповсюджені та значні дефекти, які обумовлюють негарний товарний вигляд меблів та негативні показники якості цих меблів, що визначає загальну неналежну якість меблів, яка виникла внаслідок низького та непрофесійного рівня виробництва цих меблів на всіх етапах виготовлення, а саме: неповне та неправильне розроблення додатків до Договорів, у тому числі і проведення замірів та складання креслень майбутніх меблів; виготовлення елементів меблів без відповідності до замовлення; непрофесійне проведення зборки та монтажу меблів тощо. Сукупність цих факторів визначає, що досліджуваний набір меблів має низькі споживчі властивості та естетичні показники і це обумовлює незадоволеність замовника, отриманими за індивідуальним замовленням, меблями та призвело до незручності використання цих меблів за призначенням відповідно до його цільового призначення та очікуваних споживачем споживчих властивостей. Зазначені недоліки є істотними та потребують їх усунення понад чотирнадцять календарних днів. (а.с. 14-16)

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років. (ч. 5 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Якщо через недолік неможливе чи недопустиме використання товару відповідно до його цільового призначення, виник він із вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення був виявлений знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак: взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад 14 календарних днів; робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором - то це істотний недолік товару.

Істотні недоліки, що виникли з вини виробника (продавця, виконавця), чи фальсифікований товар у разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, підтверджуються висновком експертизи, яку продавець відповідно до п. 13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 р. № 506 «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів», зобов'язаний організувати у триденний термін із дня одержання письмової заяви від споживача.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника , серед іншого, розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж.

При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Таким чином, вирішуючи справи про захист прав споживачів при придбанні ними товару належної якості, слід мати на увазі, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Така вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню протягом 14 днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем і якщо товар не використовувався, збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики та наявний розрахунковий документ. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про розірвання Договорів купівлі-продажу меблів від 20.03.2017 року та від 18.07.2017 року, укладених між сторонами спірних правовідносин, з огляду на порушення відповідачем ФОП ОСОБА_2 умов Договорів в частині якості поставленого та монтованого товару (кухонних меблів), відшкодування позивачу вартості оплаченого товару на загальну суму 75 853,00 грн. та вартості оплаченого позивачем товарознавчого дослідження на предмет виявлення істотних недоліків встановленого товару у розмірі 17 000,00 грн., а також складову предмета спору становлять вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. та про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви по суті позову, керуючись вищенаведеними вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання Договорів купівлі-продажу меблів від 20.03.2017 року та від 18.07.2017 року, укладених між сторонами спірних правовідносин, та про відшкодування відповідачем на користь позивача суми матеріальних збитків, які складають понесені позивачем витрати на оплату придбаного за Договорами товару (кухонних меблів) на загальну суму 75 853,00 грн., а також є правомірним відшкодування понесених позивачем витрат на проведення товарознавчого дослідження, з метою встановлення істотних недоліків поставленого відповідачем товару, у розмірі 17 000,00 грн., - оскільки судом встановлено відсутність факту виконання відповідачем замовлення за спірними договорами, з огляду на відсутність в матеріалах справи підписаних сторонами Договорів накладної або паспорту доставки замовлення, що передбачено пунктом 4.3 Договорів. Крім того, дії відповідача щодо ігнорування факту непідписання позивачем паспортів чи накладних доставки замовлення, ігнорування отримання поштових претензій позивача, ігнорування обов'язку проведення експертизи задля встановлення істини щодо поставки відповідачем товару належної якості, - суд визнає такими, що порушують обов'язки виконавця послуг, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», наслідком чого є завдання позивачу як замовнику послуг матеріальних збитків у розмірі оплаченого та не прийнятого через істотні недоліки товару, тобто в сумі 75 853,00 грн. При цьому судом ураховано виключення обов'язку позивача за статтею 9 Законом України «Про захист прав споживачів» в частині повернення товару виконавцеві послуги протягом 14 днів, - з огляду на те, що позивачем товар не було прийнято, оскільки не підписано накладної або паспорту доставки замовлення, що передбачено пунктом 4.3 Договорів.

Разом з тим, суд критично оцінює твердження сторони відповідача про необґрунтовану відмову позивача від підписання накладної чи паспорту доставки, тому датою прийому товару слід вважати дату письмового повідомлення відповідачем про виконання замовлення (п. 4.4 Договорів), - оскільки відповідачем не надано суду доказів належного повідомлення позивача про виконання замовлення, тобто відсутні докази направлення таких повідомлень та докази їх вручення чи неможливість вручення адресату. При цьому відповідачем не надано суду жодного доказу належного ним виконання умов Договорів в частині поставки та монтажу товару належної якості, в той час як позивачем надано суду експертний висновок про поставку та монтаж відповідачем товару, що містить дванадцять істотних недоліків, які неможливо усунути протягом 14 днів.

Крім того, суд приймаючи до уваги критично оцінює висновок, викладений в Акті Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 11.05.2018 року за наслідками перевірки, проведеної на підставі скарг споживача ОСОБА_1, відповідно до якого головним спеціалістом Управління встановлено відсутність факту документального звернення споживача ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 щодо невиконання умов Договорів та наявності недоліків товару, тому за висновком спеціаліста останній вважає відсутньою можливість довести порушення виконавцем ФОП ОСОБА_2 вимог п. 1-4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», - оскільки спеціалістом Управління не зазначено, яким чином він встановлював факт наявності або відсутності звернення споживача до виконавця послуг із письмовою претензією, до Акта не долучено письмових пояснень сторони споживача послуг, а наявні лише письмові пояснення виконавця послуг, при цьому Акт не містить даних огляду спеціалістом поставленого та вмонтованого товару, а також не з'ясовано причини не підписання споживачем паспортів та/або накладних доставки товару, тобто спеціалістом не встановлено причину невиконання споживачем обов'язкової умови спірних Договорів, таким чином провівши перевірку однобоко, без дослідження всіх фактичних обставин конфлікту.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, встановивши порушення з боку відповідача як виконавця послуг прав та законних інтересів позивача як споживача послуг в частині поставки та монтажу товару належної якості, що призвело до завдання позивачу матеріальної шкоди в розмірі 75 853,00 грн., суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отримання товару неналежної якості, яка містить дванадцять істотних недоліків, що призвело до витрати позивачем часу та коштів на проведення товарознавчого дослідження товару, написання претензій, скарг та звернення за правничою допомогою, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору відповідачем має бути відшкодовано на користь позивача моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення збитків- є обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Судом встановлено, що 22.01.2018 року між адвокатом Кобилецьким Вячеславом Вікторовичем та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат зобов'язався надати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнта, які узгоджуються сторонами у письмовій Формі. (а.с. 92)

Відповідно до п. 7-9 Договору, гонорар адвоката визначається додатковою угодою з розрахунку 850,00 грн. за годину роботи. Гонорар сплачується в порядку, визначеному додатковою угодою. На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта.

Разом з тим, надавши оцінку Договору про надання правової допомоги від 22.01.2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 1/11 від 06.11.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 оплачено витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. (а.с. 91, 92), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, - оскільки позивачем не надано суду звіту виконаних адвокатом робіт щодо досліджуваного у даному провадженні спору, а також не надано передбачену Договором Додаткову угоду, якою визначається гонорар адвоката, тому суд позбавлено можливості надати оцінку правильності нарахування витрат на правничу допомогу, їх обґрунтованість та достатність з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, які суд не може оцінити за відсутності звіту про їх виконання, відповідно до підписаного сторонами Договору.

При цьому судом ураховано, що скаргу на адресу відповідача від 09.11.2017 року (а.с. 18) та претензію на адресу начальника Головного Управління Держпрдспоживслужби в м. Києві від 02.01.2018 року (а.с. 20) адвокатом Кобилецьким В.В. було складено та надіслано адресатам до укладення з позивачем Договору про надання правової допомоги від 22.01.2018 року, та за відсутності в матеріалах справи звіту виконаних адвокатом робіт, - суд позбавлено можливості встановити, чи входили вказані послуги адвоката до робіт за Договором, укладеним після їх виконання, тобто послуги, не передбачені Договором станом на день їх виконання.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», та з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги немайнового характеру та за одну вимогу майнового характеру на загальну суму 2 168,13 грн. (704,80 грн.*2+758,53 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-9, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 11, 14, 626, 638, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договорів та стягнення збитків - задовольнити частково.

Розірвати договір № 06/03с від 20.03.2017 року та договір № 307/07с від 18.07.2017 року, укладені між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) накористь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) вартість меблів в сумі 75 853,00 грн., вартість товарознавчої експертизи в сумі 17 000,00 грн., моральну шкоду в сумі 4 000,00 грн., а всього на загальну суму 96 853 (дев'яносто шість тисяч вісімсот п'ятдесят три) гривні 00 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 168 (дві тисячі сто шістдесят вісім) гривень 13 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган