Ухвала

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа №2-7/11

провадження №61-26895ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 серпня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Релігійної громади Української православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в

м. Дрогобичі, треті особи: Дрогобицька міська рада, Дрогобицьке міське управління Держкомзему України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Релігійної громади Української православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в

м. Дрогобичі, треті особи: Дрогобицька міська рада, Дрогобицьке міське управління Держкомзему України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 23 травня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Релігійну громаду Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського м. Дрогобич розібрати кам'яну стіну по всій довжині ділянки з будинком. Стягнуто з Релігійної громади Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського м. Дрогобич на користь ОСОБА_5 463 412 грн вартості витрат на приведення земельної ділянки до попереднього стану, в якому вона знаходилась до знищення, відповідно до висновку земельно-технічної експертизи. Стягнуто з Релігійної громади Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського м. Дрогобич на користь ОСОБА_5 завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та витрати на проведення експертиз в розмірі

3 349 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_4, яка не брала участі в розгляді справи, звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуваними рішеннями порушуються її права та інтереси як члена релігійної громади Української Православної церкви в

м. Дрогобичі, прихожанки храму - кафедрального собору Преподобного Іова Почаївського м. Дрогобича з 1992 року.

Ухвалою апеляційного судуЛьвівської області від 06 серпня

2018 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги.

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулася із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року в указаній вище справі.

Дана касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

У клопотанні, яке надійшло разом із касаційною скаргою, заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року отриманопоштою лише 15 вересня

2018 року, про що надано докази.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року оприлюднено 31 серпня 2018 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просила скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року її позбавлено права на доступ до правосуддя, гарантований статтею 55 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Апеляційний суд установив, що 23 травня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області ухвалив рішення, яким частково задовольнив позов ОСОБА_5 до Релігійної громади Української православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в

м. Дрогобичі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди. Зобов'язав Релігійну громаду Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобичі розібрати кам'яну стіну по всій довжині ділянки з будинком та стягнув з громади на користь ОСОБА_5 вартість витрат на приведення земельної ділянки до попереднього стану в розмірі 463 412 грн та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року зменшено розмір стягнутої вартості витрат на приведення земельної ділянки до попереднього стану з 463 412 грн до 350 526 грн. У задоволенні вимог ОСОБА_5 про відшкодування йому вартості знесеного будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року касаційну скаргу Релігійної громади Української Православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобичі відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2014 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Львівської області

від 26 лютого 2015 року залишено без змін.

ОСОБА_4 звернулась з самостійною апеляційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня

2014 року, посилаючись на те, що оскаржуваними рішенням порушуються її права та інтереси як члена релігійної громади Української Православної церкви в м. Дрогобичі, прихожанки храму - кафедрального собору Преподобного Іова Почаївського у м. Дрогобича з 1992 року.

Відповідно до частини першої статті 352 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначена норма встановлює порядок апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, апеляційний суд встановлює чи дійсно мали місце порушення таких прав.

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду Львівської області

від 06 серпня 2018 року вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 08 липня 2015 року .

Встановивши, що ОСОБА_4 не брала участі при розгляді справи, відповідач Релігійна громада Української православної церкви ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобичі не уповноважила її на представлення інтересів громади у суді, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2014 року права, свободи, інтереси та обов'язки ОСОБА_4 не вирішувались, апеляційний суд прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2014 року.

Вказівка в резолютивній частині оскаржуваної частини про відмову у прийнятті апеляційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливає.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваної ухвали апеляційного суду та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи були предметом дослідження та оцінки суду апеляційної інстанції і не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Релігійної громади Української православної церкви

ім. Преподобного Іова Почаївського в м. Дрогобичі, треті особи: Дрогобицька міська рада, Дрогобицьке міське управління Держкомзему України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська