Справа №403/363/18 провадження № 4-с/403/12/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судового засідання Дорошенко В.В.,

розглянувши скаргу заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Перлина степу» (позивач), заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачі), про визнання дій старшого державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Бурі О.В. неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання старшого державного виконавця виконати ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року у справі №403/363/18,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» (стягувач за виконавчим документом), в порядку ст.447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії, рішення старшого державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області) Бурі О.В., що полягають у неправомірному поверненні стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа - ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати державну реєстрацію або будь-які інші реєстраційні дії права оренди землі щодо земельної ділянки площею 6,7715 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, належної на праві власності ОСОБА_2, та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заборону суб"єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки постановленої у цивільній справі №403/363/18 за позовом ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договору емфітевзису) недійсним. На обгрунтування поданої до суду скарги, представник заявника зазначає про те, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року, складене старшим державним виконавцем Буря О.В. на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що у виконавчому документі має бути зазначена дата народження боржника - фізичної особи, не відповідає вимогам вказаного Закону та не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки державний виконавець у випадку недостатності наданої інформації, має право відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» отримати її безоплатно та безперешкодно на підставі відповідного запиту. Крім того, в порушення вимог ст.ст.42, 43 Закону старшим державним виконавцем при винесенні повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа не було повернуто останньому сплачений ним авансовий внесок за організацію та проведення виконавчих дій по примусовому виконанню ухвали суду про забезпечення позову від 13.08.2018 року, а саме повідомлення було отримане представником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» лише 18.09.2018 року, що свідчить про порушення старшим державним виконавцем Буря О.В. строків повернення виконавчого документу стягувачу. З урахуванням прийнятої до судового розгляду за ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року скарги зі зміненими вимогами, представник заявника прохала суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Бурі О.В., що полягають у неправомірному поверненні стягувачу без прийняття до виконання ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області про забезпечення позову від 13.08.2018 року у цивільній справі №403/363/18, як виконавчого документа; скасувати повідомлення старшого державного виконавця Бурі О.В. від 14.09.2018 року за №3659 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язати старшого державного виконавця Бурю О.В. виконати дане судове рішення.

В судове засідання по розгляду скарги представник заявника не з'явилась. Згідно письмової заяви прохала розглянути справу без участі представника ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» та підтримала викладені в скарзі вимоги в повному обсязі. Зазначила про неотримання ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» від виконавчої служби листів про надання реквізитів рахунку для повернення авансового внеску та про неповернення станом на 19.11.2018 року сплаченого стягувачем авансового внеску (а.с.89).

В судове засідання заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явились. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином у порядку, передбаченому ст.ст.128, 130 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомили. Заяв та (або) клопотань, в тому числі про відкладення судового розгляду скарги, до суду не подали. Представників для участі у судовому засіданні не направили. З огляду на викладене, відповідно до положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.450 ЦПК України розгляд скарги проведений судом без участі заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В судове засідання по розгляду скарги старший державний виконавець Буря О.В., як суб'єкт оскарження, не з'явився. Згідно поданої до суду письмової заяви від 26.10.2018 року прохав розглянути справу без його участі, проти задоволення скарги заперечив в повному обсязі. Зазначив, що ухвала Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року не відповідає вимогам, передбаченим п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі відсутня дата народження боржника - фізичної особи. Скаргу в частині неповернення ним авансового внеску стягувачу вважав безпідставною, оскільки самим стягувачем в заяві про прийняття виконавчого документу до виконання не було зазначено реквізити рахунку, на який державний виконавець повинен повернути авансовий внесок в разі повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та невикористаний авансовий внесок в разі прийняття виконавчого документу до виконання. Натомість в поданій до суду письмовій заяві від 20.11.2018 року про розгляд скарги без його участі, старший державний виконавець Буря О.В., заперечуючи проти доводів скарги, вказує вже на те, що однією з вимог до виконавчого документа, передбаченою п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», є повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи, однак в ухвалі, як виконавчому документі, заходи примусового виконання рішення необхідно застосувати до суб'єктів державної реєстрації прав, оскільки боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення. Крім цього, відповідно до резолютивної частини ухвали відповідачами зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що суперечить вимогам ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», де визначено, що у разі, якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним, але у даному виконавчому документі зазначено два боржники і при цьому не зазначено чи стягнення є солідарним. З приводу неповернення авансового внеску стягувачу зазначив про неодноразове звернення з листами до ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» про надання реквізитів рахунку для повернення невикористаних авансових внесків, однак станом на 20.11.2018 року відповіді до відділу не надходило (а.с.71, 90).

Дослідивши зміст поданої заявником скарги та доданих до неї документів, письмових заяв старшого державного виконавця, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом по справі встановлено, що ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року, поданий під час судового провадження у цивільній справі №403/363/18 позов ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договору емфітевзису) недійсним, був забезпечений шляхом вжиття судом передбаченого п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заходу його забезпечення, а саме: забороною ОСОБА_2 здійснювати державну реєстрацію або будь-які інші реєстраційні дії права оренди землі щодо належної їй на праві власності земельної ділянки площею 6,7715 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, та внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заборону суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (а.с.7-9).

В даній ухвалі суду також було зазначено: найменування (для юридичних осіб), прізвище, ім'я та по батькові (для фізичних осіб) сторін - позивача ТОВ «Агрофірма «Перлина степу», відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) та місце проживання (для фізичних осіб); ідентифікаційний код юридичної особи; реєстраційні номери облікової картки платника податків відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3; строк пред'явлення ухвали, як виконавчого документа, до виконання (а.с.9).

29.08.2018 року представник позивача ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» (стягувач) звернувся із письмовою заявою до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про примусове виконання ухвали суду про забезпечення позову від 13.08.2018 року, однак повідомленням старшого державного виконавця Бурі О.В. від 04.09.2018 року за №3264 вказана ухвала суду, як виконавчий документ, була повернута стягувачу без прийняття до виконання з підстави несплати ним авансового внеску у розмірі, передбаченому законом для виконання рішень про забезпечення позову (а.с.11-12, 38-39).

На виконання вимог ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» щодо забезпечення витрат органів державної виконавчої служби, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій з примусового виконання ухвали суду від 13.08.2018 року, з метою усунення обставини, що стала підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» згідно платіжного доручення №638 від 11.09.2018 року був сплачений авансовий внесок в сумі 3723 грн. 00 коп., що відповідає одному мінімальному розміру заробітної плати, який підлягає сплаті у разі примусового виконання рішення про забезпечення позову, за яким боржником виступає фізична особа, та повторно 12.09.2018 року подана письмова заява до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області про примусове виконання ухвали суду про забезпечення позову від 13.08.2018 року разом з документом про оплату авансового внеску (а.с.13, 40-41).

14.09.2018 року за вих.№3659 старшим державним виконавцем Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області Буря О.В. за результатами розгляду заяви ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» щодо примусового виконання ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області №2-з/403/12/18 від 13.08.2018 року, на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, в якому зазначено про те, що: у виконавчому документі, крім інших відомостей, має бути зазначена дата народження боржника - фізичної особи (а.с.15-16).

Зазначене повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року було отримано особисто представником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» 18.09.2018 року в приміщенні Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, про що зазначено в поданій до суду скарзі.

З огляду на дату повідомлення від 14.09.2018 року, винесеного старшим державним виконавцем Буря О.В., про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, та дату подання заявником ТОВ "Агрофірма "Перлина степу" скарги разом з доданими до неї копіями документів до Устинівського районного суду Кіровоградської області - 21.09.2018 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду (а.с.1), суд приходить до висновку про дотримання заявником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» визначеного п.«а» ч.1 ст.449 ЦПК України десятиденного строку, встановленого законом для подання скарги до суду, починаючи з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Даючи оцінку аргументам, наведеним учасникам судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право заявника, як сторони виконавчого провадження - стягувача на неупереджене, ефективне та своєчасне виконання державним виконавцем ухвали про забезпечення позову, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі ухвал судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст.7 вказаного Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно положень п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; обов'язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Таким чином, системний аналіз даних правових норм дозволяє дійти висновку про те, що державний виконавець, як визначений законом суб'єкт, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень, зобов'язаний здійснити дії з примусового виконання судового рішення не лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», але й відповідно до положень інших законів та нормативно-правових актів, а також у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, керуючись при цьому принципами верховенства права, законності та обов'язковості виконання рішень.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.13 Закону).

Таким чином, одним із видів рішень, що приймаються державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження є повідомлення.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Зі змісту даної правової норми слідує, що повернення виконавчого документа стягувачу без виконання з підстави, передбаченої п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» допускається виключно у двох випадках: невідповідності виконавчого документа вимогам даної статті щодо зазначення в ньому обов'язкових відомостей та не подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 вказаного Закону.

Судом під час розгляду скарги встановлено, що резолютивна частина ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року про забезпечення позову у цивільній справі №403/363/18 не містить відомостей про боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині зазначення їх дати народження, що є однією з вимог до виконавчого документа, передбаченою п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, відповідно до ч.1, п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу. Конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дата і місце народження (ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію»).

Таким чином, системний аналіз зазначених вище правових норм дозволяє дійти висновку про те, що якщо відсутність заяви стягувача про примусове виконання судового рішення згідно положень п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» взагалі унеможливлює початок примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого документа, то відсутність у виконавчому документі, пред'явленому до примусового виконання певних відомостей, зокрема, щодо дати народження боржника (боржників), лише тоді може бути підставою для його повернення стягувачу без прийняття до виконання, якщо вжиті державним виконавцем заходи в межах наданих йому повноважень, з метою захисту інтересів стягувача, не дають змоги отримати необхідну інформацію.

Належних та допустимих в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України доказів звернення з відповідними запитами до органів державної влади з метою отримання відомостей про дати народження боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 старшим державним виконавцем Бурею О.В. суду надано не було.

З огляду на викладене, керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», суд приходить до висновку про те, що відсутність в резолютивній частині ухвали суду від 13.08.2018 року відомостей про дати народження боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не може бути підставою для її повернення ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» без прийняття до виконання, а стягувач не може бути незаконно позбавлений закріпленого в Конституції України права на виконання рішення суду.

Такі ж висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №471/283/17-ц та від 10 жовтня 2018 року у справі №2-42/11.

Також суд звертає увагу суб'єкта оскарження на безпідставність викладених ним в письмовій заяві від 20.11.2018 року тверджень про невідповідність виконавчого документу вимогам п.3 ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо необхідності застосування згідно ухвали суду, як виконавчого документа, заходів примусового виконання рішення до суб'єктів державної реєстрації прав та зазначення в ній двох боржників без визначення того чи є стягнення солідарним, оскільки наведені старшим державним виконавцем Бурею О.В. невідповідності, на його думку, змісту ухвали суду про забезпечення позову від 13.08.2018 року вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» не були зазначені ним в оскаржуваному повідомлені про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року як підстави такого повернення, а тому не були покладені ним в основу прийнятого рішення у формі оскаржуваного повідомлення. З огляду на викладене, будь-які подальші (після 14.09.2018 року) трактування суб'єктом оскарження змісту виконавчого документа поза межами доводів, що стали підставою для відмови у прийнятті ним до виконання ухвали суду про забезпечення позову, як виконавчого документа, не приймаються судом до уваги при розгляді скарги.

Разом з тим, суд, відхиляючи доводи суб'єкта оскарження, вважає за необхідне зазначити, що висновок старшого державного виконавця про те, що в ухвалі суду про забезпечення позову від 13.08.2018 року боржником визначено саме суб'єктів державної реєстрації прав, не відповідає дійсному змісту даної ухвали, є суб'єктивним та необгрунтованим тлумаченням виконавцем її змісту всупереч вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судом жодним чином не було визначено суб'єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно, як сторони виконавчого провадження - боржника, а лише зазначений вид забезпечення позову - заборона власнику земельної ділянки ОСОБА_2 здійснювати державну реєстрацію або будь-які інші реєстраційні дії права оренди землі щодо належної їй на праві власності земельної ділянки із внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заборону суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки, що не означає автоматичного набуття суб'єктом державної реєстрації прав статусу боржника.

При цьому суд звертає увагу, що в самому повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14.09.2018 року, старшим державним виконавцем Бурею О.В. зазначено найменування та відомості лише про одного боржника ОСОБА_2, а тому його посилання у поданій до суду заяві від 20.11.2018 року про визначення в ухвалі суду, як боржників, саме суб'єктів державної реєстрації прав та відсутність відомостей про них, а також про те, що у виконавчому документі зазначено два боржники, суперечить змісту складеного ним же повідомлення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до організаційної системи державної реєстрації прав належать суб'єкти державної реєстрації прав - державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Згідно положень ч.1 ст.10 Закону державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

За змістом п.17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (з наступними змінами), у разі надходження до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно реєструє таке рішення чи заяву в базі даних заяв, що в подальшому під час розгляду державним реєстратором відповідної заяви про державну реєстрацію прав є підставою для зупинення ним за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав проведення державної реєстрації такого права з обов'язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду.

Отже, чинним законодавством України детально регламентовані дії суб"єкта державної реєстрації прав у разі надходження до нього рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

При цьому суд звертає увагу суб'єкта оскарження, що до загальних засад цивільного судочинства належать: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність (п.п.5, 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України).

Згідно положень ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права.

Відповідно до прецендентної практики Європейського Суду з прав людини ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (п.74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Case of Immobiliare Saffi v.Italy) від 28 липня 1999 року, заява №22774/93), а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як невід'ємна частина судового розгляду (п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00). Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені ст.6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (п.68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

Таким чином, вжитий судом захід забезпечення позову відповідає вимогам нормативно-правових актів та є обов'язковим для виконання старшим державним виконавцем, як державним реєстратором, під час примусового виконання судового рішення - ухвали суду від 13.08.2018 року, що відповідає передбаченим ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» засадам виконавчого провадження - верховенству права, обов'язковості виконання рішень та законності.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених під час розгляду скарги обставин, суд приходить до висновку про те, що дії старшого державного виконавця Бурі О.В. під час повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання шляхом складення відповідного повідомлення від 14.09.2018 року, не відповідали вимогам закону щодо обов'язку державного виконавця вжити заходів з примусового виконання судового рішення на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», а тому є неправомірними.

Крім того, судом під час розгляду скарги встановлено, що спочатку підставою для повернення 04.09.2018 року стягувачу без прийняття до виконання ухвали суду про забезпечення позову від 13.08.2018 року була несплата ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» авансового внеску, і будь-яких інших невідповідностей виконавчого документу вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Буря О.В. встановлено не було (а.с.11-12).

Разом з тим, не дивлячись на подальшу сплату заявником ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» авансового внеску в сумі 3723 грн. 00 коп. та повторного звернення до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області із заявою про примусове виконання ухвали суду від 13.08.2018 року з наданням документу на підтвердження фінансування витрат виконавчого провадження, суб'єктом оскарження 14.09.2018 року було винесено повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання вказаної ухвали суду із зазначенням вже іншої підстави повернення та без вирішення питання про повернення стягувачу ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» сплаченого ним авансового внеску (а.с.15-16).

Відповідно до п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Тобто, у разі сплати авансового внеску стягувачем у передбаченому Законом розмірі, ухвала суду про забезпечення позову від 13.08.2018 року підлягала прийняттю державним виконавцем до виконання, як така, що відповідає вимогам ст.4 вказаного Закону, а не поверненню стягувачу з підстав, не зазначених в повідомленні старшого державного виконавця Бурі О.В. від 04.09.2018 року, яким вже було перевірено відповідність виконавчого документу вказаним вимогам Закону.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно положень п.2 ч.1, ч.ч.2, 3 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» авансовий внесок належить до коштів виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 ч.1 цієї статті.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок (ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»). Разом з тим, всупереч наведеним вище правовим нормам, старшим державним виконавцем Буря О.В. при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №3659 від 14.09.2018 року жодним чином не було вирішено питання про повернення йому суми сплаченого авансового внеску в розмірі 3723 грн. 00 коп., що прямо порушує права стягувача ТОВ «Агрофірма «Перлина степу», як сторони виконавчого провадження, який безпосередньо здійснив фінансування витрат, пов'язаних з примусовим виконанням ухвали суду від 13.08.2018 року.

Таким чином, з урахуванням того, що авансовий внесок безпосередньо належить до витрат виконавчого провадження, пов'язаних саме з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, однак старшим державним виконавцем Буря О.В. не було вчинено жодних дій, пов'язаних з виконанням судового рішення - ухвали про забезпечення позову від 13.08.2018 року, суд приходить до висновку про те, що не повернення старшим державним виконавцем авансового внеску стягувачу при поверненні вказаної ухвали суду без прийняття до виконання, не відповідає вимогам законності виконавчого провадження та є неправомірним.

При цьому твердження суб'єкта оскарження, викладені в поданій до суду заяві від 26.10.2018 року, про безпідставність скарги заявника, як стягувача, щодо неповернення державним виконавцем суми сплаченого ним авансового внеску у зв'язку з тим, що стягувачем не було зазначено в заяві про прийняття виконавчого документу до виконання реквізитів рахунку, на який державний виконавець повинен повернути авансовий внесок в разі повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та невикористаний авансовий внесок в разі прийняття виконавчого документу до виконання, не приймаються судом до уваги, як такі, що прямо суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та свідчать про довільне, суб"єктивне тлумачення старшим державним виконавцем Буря О.В. правових норм, які визначають порядок примусового виконання судових рішень, що є непримустим в діяльності суб"єктів, уповноважених державою на його здійснення з метою гарантування кожному учаснику судового провадження виконання судового рішення, як складової права на справедливий суд.

Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

За змістом положень п.1 ч.1, ч.3 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Таким чином, посилання старшого державного виконавця Бурі О.В. на неможливість своєчасного повернення заявнику ТОВ "Агрофірма "Перлина степу" сплаченого ним авансового внеску через не зазначення стягувачем в заяві про примусове виконання ухвали суду від 13.08.2018 року резвізитів рахунку для його повернення, є безпідставним та таким, що не відповідає передбаченим законом вимогам до змісту вказаної заяви; жодним чином не стосується обов"язку стягувача зазначати в заяві про примусове виконання тих чи інших реквізитів, якщо вони не пов'язані з отриманням стягнутих з боржника коштів, і постановлена судом ухвала від 13.08.2018 року про забезпечення позову не є судовим рішенням майнового характеру.

При цьому судом приймається до уваги, що суб'єктом оскарження не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним передбаченого п.5 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" обов"язку роз'яснити стягувачу ТОВ "Агрофірма "Перлина степу", як стороні виконавчого провадження, необхідність надання відповідної інформації з метою повернення сплаченого ним авансового внеску та вжиття відповідних заходів щодо його повернення, в тому числі, шляхом направлення (вручення) стягувачу відповідних повідомлень, спрямованих на отримання від нього платіжних реквізитів.

З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги доводи, викладені старшим державним виконавцем Бурею О.В. в поданій до суду заяві від 20.11.2018 року про неодноразове звернення з листами до ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» з метою надання останнім, як стягувачем, відповідних реквізитів для повернення сплаченої ним суми авансового внеску, оскільки, виходячи із засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, обов'язку доведення суб'єктом оскарження згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, старшим державним виконавцем Буря О.В. не було надано суду доказів на підтвердження зазначених в заяві обставин, а згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Щодо твердження представника заявника про порушення старшим державним виконавцем Буря О.В. строку повернення виконавчого документу стягувачу, передбаченого ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про його безпідставність, оскільки вказаною правовою нормою передбачено повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, що з огляду на дати звернення ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до Устинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області 12.09.2018 року (дата пред'явлення документу) та винесення старшим державним виконавцем Бурею О.В. оскаржуваного повідомлення від 14.09.2018 року, отриманого представником стягувача особисто 18.09.2018 року, свідчить про дотримання суб'єктом оскарження строку повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки з урахуванням системного аналізу положень ч.4 ст.4 та ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» зазначений вище трьохденний строк обчислюється саме з дня пред'явлення стягувачем виконавчого документу для примусового виконання і до дати прийняття державним виконавцем рішення у формі повідомлення про його повернення стягувачу без прийняття до виконання, а не до дати безпосереднього отримання стягувачем повернутого виконавчого документу.

Відповідно до роз'яснень п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення скарги заявника ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Бурі О.В. щодо складання повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання за №3659 від 14.09.2018 року, скасування вказаного повідомлення та зобов'язання старшого державного виконавця усунути допущене порушення шляхом вчинення дій, спрямованих на виконання ухвали суду від 13.08.2018 року на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та ухвалою суду від 13.08.2018 року, як судового рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до роз"яснень п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Приймаючи до уваги зазначене, та з урахуванням того, що інші судові витрати, пов"язані з розглядом скарги, відсутні, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 89, 258, 259, 260, 261, 263, 353, 354, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Перлина степу», заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання дій старшого державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Бурі О.В. неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання старшого державного виконавця виконати ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року у справі №403/363/18 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Устинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Бурі Олександра Володимировича щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №3659 від 14.09.2018 року по примусовому виконанню ухвали Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року про забезпечення позову у цивільній справі №403/363/18 за позовом ТОВ «Агрофірма «Перлина степу» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договору емфітевзису) недійсним.

Скасувати винесене старшим державним виконавцем Буря О.В. повідомлення №3659 від 14.09.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язати старшого державного виконавця Бурю О.В. виконати ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2018 року про забезпечення позову у цивільній справі №403/363/18 на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження» та резолютивною частиною ухвали суду від 13.08.2018 року.

Судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, відсутні.

Згідно ст.453 ЦПК України старшому державному виконавцю Бурі О.В. повідомити суд і заявника про виконання даної ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Кропивницького апеляційного суду або через Устинівський районний суд Кіровоградської області.

Повний текст ухвали складений 22 листопада 2018 року.

Суддя Устинівського районного суду

Кіровоградської області С.Ю.Атаманова