пр. № 4-с/759/153/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

представника ВПВР Лозової А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3, на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. під час виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва у цивільній справі за позовом ВАТ КБ "Надра" до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ухваленого12.02.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. під час виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.02.2014 року у цивільній справі за позовом ВАТ КБ "Надра" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості ун.№759/11746/13-ц.

Скаргу мотивовано тим, що проведення оцінки майна боржника було вчинено з порушенням законодавства, визначення вартості майна боржника мало відбутися за згодою стягувача та боржника, проведення опису та арешту майна було проведено без повідомлення та участі боржника.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. подано відзив на скаргу зі змісту якого слідує, що державний виконавець зі скаргою не погоджується, вказуючи на дотримання ним вимог Закону при проведенні виконавчих дій.

02.10.2018 року ПАТ КБ "Надра" подало суду пояснення, у яких просить у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на дотримання вимог Закону при проведенні опису та арешту майна боржника та його оцінки.

05.10.2018 року та 01.11.2018 року від ПАТ КБ "Надра" надійшли клопотання про розгляд скарги без участі стягувача.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

12.02.2014 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 759/11746/13-ц за позовом ВАТ КБ "Надра" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 3018099,15 грн., 3441 грн. судового збору, а усього - 3021530,15 грн.

12.03.2014 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення.

19.08.2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дяконом Н. М. відкрито виконавче провадження № 44396894 з виконання зазначеного рішення.

Згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником (ОСОБА_3) зареєстровано садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Також за ОСОБА_3 зареєстровано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1, заг. пл. 0,0509.

19.08.2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Дяконом Н. М. в межах виконавчого провадження № 44396894 накладено арешт на все майно ОСОБА_5 у межах суми стягнення - 3021530,15 грн.

21.08.2014 року за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, державним виконавцем надіслано винесені у виконавчому провадженні постанови (рекомендоване відправлення № 135).

23.09.2014 року рекомендоване відправлення № 135 повернулося до відправника з відміткою "за закінченням строку зберігання".

На час направлення вищезазначених постанов державного виконавця порядок надсилання документів виконавчого провадження було врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV ( в редакції від 20.07.2014 року).

Так, ч. 1 ст. 31 вказаного Закону було визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що доводи скаржника про неналежне надсилання документів виконавчого провадження в його адресу не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Також суд приймає до уваги те, що скаржник ознайомлювався з виконавчим провадженням 03.06.2015 року (а.с. 200), а тому був обізнаний з вказаними вище постановами державного виконавця.

Крім того, 04.05.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. в межах виконавчого провадження № 44396894 доручено Васильківському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснити опис та арешт вищевказаного нерухомого майна боржника.

05.04.2018 року старшим державним виконавцем Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Очеретяною І. О. проведено опис та арешт майна боржника, про що складено відповідну постанову.

Як вбачається з постанови про опис та арешт майна боржника від 05.04.2018 року під час виконавчих дій були присутні представник стягувача - ОСОБА_8 та поняті - ОСОБА_9 і ОСОБА_10

Боржник при проведенні опису та арешту майна був відсутній, доказів повідомлення останнього про проведення виконавчих дій суду не представлено.

Разом з цим суд зазначає, що ОСОБА_5 викликалася державним виконавцем до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вимоги від 06.03.2018 року № 443968948/5 та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд зазначає, що опис та арешт майна боржника та складання відповідної постанови проводився старшим державним виконавцем Васильківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Очеретяною І. О., а не головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І., дії/бездіяльність якого оскаржує боржник.

09.07.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, за результатами якої до визначення початкової вартості майна боржника залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба" (сертифікат Фонду державного майна України від 22.03.2017 року № 233/17).

11.07.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба" проведено оцінку майна боржника, за результатами чого складено звіт та висновок про оцінку майна.

Як вбачається з Звіту про оцінку, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватна експертна служба", садовий будинок загальною площею 25,40 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,0510 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 оцінено вартістю у 171290,00 грн.

Як передбачено ч. 5 ст 57 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець повідомляє сторін про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку.

З наявної у матеріалах справи копії Звіту про оцінки, поданої державним виконавцем (а.с. 218), вбачається, що Звіту про оцінки надійшов до Управління державної виконавчої служби 12.07.2018 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції.

20.07.2018 року державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження надіслано повідомлення про результати оцінки майна боржника, яке, як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 806, було вручено ОСОБА_5 03.08.2018 року.

Пізніше, а саме, - 08.08.2018 року боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином державним виконавцем несвоєчасно повідомлено сторін виконавчого провадження про результати оцінки майна боржника.

Однак, на переконання суду, вказана обставина не може бути підставою для визнання проведеної оцінки неправомірною.

Так, у постанові від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17 (надалі - Постанова Великої Палати) судді Великої Палати Верховного Суду послалися на те, що за системним аналізом ч. 4 ст. 3, ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12, ст. 32, ст. 33 Закону України від 12.07.2001 за № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» на їх думку свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

За змістом статей 12, 33 Закону України від 12.07.2001 за № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним(п. 41 Постанови Великої Палати).

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов'язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів (п. 35 Постанови Великої Палати).

Доводи про можливість розгляду справи у спорі про визнання недійсним звіту про оцінку майна в господарському суді Велика Палата Верховного Суду відхиляє як необґрунтовані (п. 36 Постанови Великої Палати).

Спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства (п. 37 Постанови Великої Палати).

При цьому, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника, здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вказано, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Порядок проведення оцінки майна та вимоги до звіту про оцінку майна затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Скаржником суду не представлено суду доказів, що між боржником та стягувачем було досягнуто згоду щодо вартості майна боржника, в представлених суду матеріалах виконавчого провадження відсутнє повідомлення про визначення сторонами вартості майна боржника, а тому, за таких обставин суд приходить до висновку, що залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання до проведення оцінки майна боржника державним виконавцем було обґрунтованим.

Крім того, судом встановлено, що спірний Звіт про оцінку майна було винесено вже після винесення постанови про арешт такого майна.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про оцінку мана, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» - звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об'єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Як вбачається з розділу "Загальні положення" Звіту про оцінку майна, складеного ПП «Приватна експертна служба», оцінювач ознайомився з об'єктом оцінки (нерухомим майном) та ідентифікував його.

Крім того, Звіту про оцінку майна, складений ПП «Приватна експертна служба», містить фотографічні зображення нерухомого майна боржника.

Суд не приймає до уваги посилання скаржника на Звіти про оцінку майна, складені на його замовлення 19.10.2018 року ТОВ «Нотаріус» та ТОВ «Аналітичний центр Дробнова», оскільки Звіт ПП «Приватна експертна служба» складено суб'єктом оціночної діяльності, належним чином залученим державним виконавцем відповідно до приписів ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

У свою чергу, суб'єкти оціночної діяльності ТОВ «Нотаріус» та ТОВ «Аналітичний центр Дробнова» в установленому ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" порядку до оцінки майна боржника не залучалися.

Що стосується інших посилань позивача, що пов'язані із описаними, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема: Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 10, 11, 12, 13, 259, 260, 447, 450, 451 ЦПК України, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3, на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової А.І. під час виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва у цивільній справі за позовом ВАТ КБ "Надра" до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ухваленого12.02.2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту цієї ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць