Справа № 570/5604/18
Номер провадження 2-з/570/5/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р.

Рівненський районний суд Рівненської області у складі судді Гнатущенко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

Від ОСОБА_1 надійшла до суду заява про забезпечення позову.

Заявник зазначає, що має намір подати до Рівненського районного суду Рівненської області цивільний позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання заповіту, складеного його батьком ОСОБА_4 та посвідченого секретарем Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та зареєстрованого в реєстрі за №45 - недійсним.

Вказує, що заповіт ОСОБА_4 складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, зокрема у ньому не зазначено часу його складання, дати та місця народження заповідача. Крім того, підпис в заповіті здійснено не власноручно ОСОБА_4 Суду буде надано ряд належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 24 липня 2006 року. Не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є спадкоємцями ОСОБА_4 на підставі оспорюваного заповіту, зможуть отримати 5 грудня 2018 року свідоцтва про право на спадщину та матимуть можливість розпорядитися спадковим майном, що в подальшому призведе до неможливості або утруднення виконання рішення суду, яке може бути ухвалене на користь позивача.

Дослідивши заяву, та додані до неї матеріали, суд прийшов до таких висновків.

Згідно ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.150 ЦПК України одним із способів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з п.10 ці заходи мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З аналізу вказаної норми слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З тексту заяви вбачається, що заявник має намір звернутися до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, тобто позовна вимога направлена на захист права власності, а саме спадкового майна.

Натомість, суд здійснюючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу - заборону видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом - з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, вважає, що за таких обставин слід застосовувати положення ст. 42 Закону України «Про нотаріат», п. 4.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а саме: за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, у разі подання позивачем ОСОБА_1 позовної заяви в суд до відповідачів про визнання заповіту недійсним, та отримавши повідомлення про надходження позовної заяви - реєстраційний вхідний номер такої заяви, позивач має право звернутися до нотаріуса про зупинення вчинення нотаріальної дії до вирішення справи судом.

Крім того, позивач ОСОБА_1, подаючи заяву про забезпечення позову до суду, доказу щодо подання ним заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 не надав.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказу подання позивачем заяви про прийняття спадщини, та характер спірних правовідносин сторін, суть заявлених позовних вимог, з якими має намір звернутися ОСОБА_1, беручи до уваги, що позивач не позбавлений права на подання позову до суду та у подальшому звернутися з відповідною заявою до нотаріуса про зупинення вчинення нотаріальної дії до вирішення справи судом, суд приходить до висновку про те, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову не пілягає до задоволення.

З огляду на викладене, керуючись ст.153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 видавати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, померлого 05 червня 2018 року - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосереднього до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Гнатущенко Ю.В.