Справа № 713/1828/18
Провадження №2/713/685/18
РІШЕННЯ

іменем України

20.11.2018 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчева О.І.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами є ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_2, звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом до відповідача ОСОБА_3 сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами є ОСОБА_4, ОСОБА_5. Посилається на те, що 10 лютого 2003 року померла її матір ОСОБА_6. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований в с.Бережниця, вул.Молодіжна, 14, Вижницького району Чернівецької області. Зазначила, що є спадкоємцем першої черги по закону, своєчасно прийняла спадщину, фактично вступила у володіння спадковим майном.

Крім неї, спадкоємців першої черги за законом чи за заповітом немає. За життя мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вказані особи зі слів нотаріуса закликалися до спадкоємства, однак жодних дій, які б підтверджували їхній намір на прийняття спадщини, ними не вчинялось. Вона звернулась до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки у звязку із тим, що нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності ОСОБА_6 на дане майно.

Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок, що розташований в с.Бережниця, вул.Молодіжна, 14, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 10 лютого 2003 року ОСОБА_6

В підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

В підготовче засідання представник позивачки ОСОБА_2 не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи представник позивачки ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

В підготовче засідання представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника міської ради.

В підготовче засідання треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5М не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд, вважає з можливе розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 10 лютого 2003 року померла матір позивачки ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія І-МИ №187424, виданого повторно 04.05.2018 року Вижницьким РВ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №09, копією свідоцтва про народження, Серія ЯШ №749056, виданого 31.03.1951 року, актовий запис №3.

Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Бережниця, вул.Молодіжна, 14, Вижницького району Чернівецької області.

З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ. «А», що розташований в с.Бережниця, вул.Молодіжна, 14, Вижницького району Чернівецької області, 1941 року побудови, вартістю 27500,00 грн.

З матеріалів спадкової справи №80/2018 року до майна померлої 10.02.2003 року ОСОБА_6 вбачається, що спадкоємцями за заповітом, посвідченого 06.02.2001 року секретарем виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за №9 є ОСОБА_4, ОСОБА_5, останні повідомлені державним нотаріусом про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, спадщину не прийняли.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом".

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При

цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином, оскільки спадкоємці за заповітом ОСОБА_4, ОСОБА_5 не вчинили жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, не звернулись до нотаріальної контори у встановлений законом термін із заявами про прийняття спадщини, вважаються такими, що відмовились від спадщини після смерті ОСОБА_6

Судом також встановлено, що крім позивачки ОСОБА_1 спадкоємців за законом чи за заповітом та інших осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №80/2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) позивачка ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки вступила в управління спадковим майном.

Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у звязку із тим, що нею не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №664/02-31 від 19.09.2018 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1941 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.

При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Керуючись ст.ст.524, 529, 549, 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), ст.ст. 16, 392, 1216-1218 ЦК України, ст.ст.1, 27, 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 82 ч.4, 200 ч.3, 206 ч.4, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, житловий будинок по плану забудови під літ. «А», що розташований с.Бережниця, вул.Молодіжна, 14, (ОСОБА_3 сільської ради), Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 10 лютого 2003 року ОСОБА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич