Ухвала

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 464/2551/15-ц

провадження № 61-18378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Приватне підприємство «Компанія Віттар», ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 і Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року у складі судді Чорної С. З. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бойка С. М., Копняк С. М., Ванівського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Інформаційний центр» МЮУ), треті особи - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області), Приватне підприємство «Компанія Віттар» (далі - ПП Компанія Віттар»), ОСОБА_1, про визнання аукціону з реалізації нежилих приміщень недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилалося на те, що оспорювані електронні торги з реалізації предмета іпотеки відбувалися в межах виконавчого провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду міста Львова про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 06 квітня 2007 року № 1-700/94 в розмірі 1 032 901,32 грн, однак ці торги були проведені з грубим порушенням вимог закону, оскільки організатором торгів було допущено до участі в них учасників, які не сплатили гарантійного внеску. Учасники електронних торгів, які не сплатили гарантійного внеску, під час торгів штучно підняли ціну на лот й у такий спосіб не дали можливості реальним покупцям, які сплатили гарантійний внесок, сторгуватися за викуп об'єкта, що в подальшому внаслідок їхньої відмови від придбання з торгів нерухомого майна призвело до реалізації предмета іпотеки за стартовою ціною, чим порушено права банку як стягувача у виконавчому провадженні, оскільки це не забезпечило повного погашення заборгованості боржника перед банком за рахунок продажу іпотечного майна. Враховуючи наведене, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило визнати недійсним аукціон з реалізації нежилих приміщень на АДРЕСА_1 (лот №28463), який відбувся 12 січня 2015 року.

У лютому 2016 року третя особа ОСОБА_1 звернулася до суду із самостійним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до ДП «Інформаційний центр» МЮУ, ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області, треті особи - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПП Компанія Віттар», про визнання електронних торгів з реалізації арештованого майна недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є співвласником нежилих приміщень, які були передані в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно з іпотечним договором, укладеним 14 квітня 2008 року між банком, ОСОБА_2 та нею, і підлягали реалізації в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про солідарне стягнення з неї та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 440 197,16 грн. Електронні торги відбулися з порушенням вимог закону, оскільки примусовому виконанню підлягало рішення суду про стягнення заборгованості, а тому лише за відсутності у боржників коштів та рухомого майна можна було реалізовувати належне їм нерухоме майно. Її як боржника у виконавчому провадженні не було повідомлено про час і місце проведення торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонувалося до продажу, що позбавило її можливості погасити заборгованість до дня проведення торгів та безпосередньо вплинуло на її майнові права. На реалізацію було виставлено об'єкт нерухомого майна, в якому не виділено частки співвласників, а до участі в електронних торгах були допущені учасники, які не сплатили гарантійного внеску. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна (лоту № 28463) - нежилих приміщень по АДРЕСА_1, а саме: приміщень у підвалі, позначених у технічній документації цифрами «ІV-ІХ»; приміщень першого поверху, позначених в технічній документації цифрами «1-12»; приміщень другого поверху, позначених у технічній документації цифрами «13-14», загальною площею 214,9 кв. м, які відбулися 12 січня 2015 року.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року в задоволенні позовів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів порушення їх прав під час проведення електронних торгів.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 рокуапеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено. Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційних скарг не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 рокуі ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ДП «Інформаційний центр» МЮУ про визнання прилюдних торгів недійсними закрити через порушення правил підсудності.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні її позову, місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про іпотеку». При цьому, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд посилався на положення вказаного закону. Суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно виходили з того, що доказом сплати гарантійного внеску може бути персональний електронний цифровий підпис учасника, а система автоматично перевіряє відповідність заявки на участь в електронних торгах та надходження гарантійного внеску. Апеляційний суд не взяв до уваги той факт, що ДП «Інформаційний центр» МЮУ не надано на виконання ухвали суду виписки з рахунку на підтвердження зарахування гарантійних внесків учасників №№ 16, 17, 18, 20, 21, 22, яких було неправомірно допущено до електронних торгів без сплати гарантійного внеску. Вона не отримувала письмового повідомлення про дату, час проведення електронних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонувалося до продажу, що позбавило її можливості здійснити погашення заборгованості до дня проведення торгів та безпосередньо вплинуло на її майнові права.

У квітні 2017 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове рішення, яким визнати аукціон з реалізації прилюдних торгів нежилих приміщень, розташованих по АДРЕСА_1, що відбувся 12 лютого 2015 року, недійсним.

Касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мотивована тим, що незважаючи на витребування ухвалою місцевого суду у ДП «Інформаційний центр» МЮУ інформації про зарахування сплачених гарантійних внесків, суди не встановили цих обставин справи та дійшли помилкового висновку про відмову в позові. ДП «Інформаційний центр» МЮУ допущено до торгів учасників, які не сплатили гарантійного внеску, що спричинило штучне підняття ціни на лот та не дало можливості реальним покупцям, що сплатили гарантійний внесок, торгуватися за виставлений лот. Продаж майна, виставленого на торги за штучно заниженою ціною, не забезпечить повного погашення заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а ухвалою від 23 травня 2017 року - за касаційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

05 травня 2018 року справу № 464/2551/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Враховуючи, що судові рішення у цій справі оскаржуються ОСОБА_1 з підстав порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції, справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостої статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України, Приватне підприємство «Компанія Віттар», ОСОБА_1, про визнання аукціону з реалізації нежилих приміщень недійсним та за позовом третьої особи ОСОБА_1 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Приватне підприємство «Компанія Віттар», про визнання електронних торгів з реалізації арештованого майна недійсними за касаційними скаргами ОСОБА_1 і Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик