ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/463/18 Справа № 212/351/18 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадженні без повідомлення учасників справи в порядку передбаченому ст.369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 липня 2018 року, ухваленого суддею Зіміним М.В. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 30 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк», оскільки у травні 2018 року був змінений тип банку) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.05.2015 в загальному розмірі 19546,12 грн. та понесених судових витрат в розмірі 1762,00 грн.

В мотивування позовної заяви зазначив, що з метою отримання кредитних коштів у АТ КБ «ПриватБанк», 07.05.2015 ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку із чим станом на 18.12.2017 утворилась заборгованість в загальному розмірі 19546,12 грн., яка складається із тіла кредиту в розмірі 998,00 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 344,44 грн., пені в розмірі 16796,72 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 906,96 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 липня 2018 року, АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В мотивування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції помилково не застосовані положення ст..ст.3,202,207,526,611,626,634,1048-1050,ч.2 ст.1067 ЦК України та не враховано норми Постанови НБУ №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» що регулюють спірні правовідносини та порушено вимоги ч.1, 2 ст.12, ч.1 ст.81, ст.263 ЦПК України.

Позивач зазначає, що з метою отримання банківських послуг відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим підписав заяву №б/н від 07.05.2015, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши заяву позичальник висловив свою згоду про те, що така заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між сторонами договір про надання банківських послуг, підтвердив свою згоду і факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито рахунок та надано кредитну картку НОМЕР_1. Акцентує увагу на тому, що відповідач жодного разу не звернувся до банку з вимогою про отримання будь-якої інформації за укладеним договором. Вказує, що суд не врахував того, що відповідач, отримавши картку, активував її, користувався кредитними коштами з власної ініціативи, на протязі кількох років частково погашав борг, що відображено у розрахунку заборгованості та виписці по картрахунку та свідчить про укладення між сторонами договору на визначених ними умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Вважає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, оскільки відповідачем не спростовано той факт, що надані позивачем умови надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою не є частиною укладеного договору. Вказує на те, що суду були надані первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, які ні судом, ні відповідачем не спростовані. Вважає, що обставини, на які посилається суд, як на підставу відмови у задоволенні позову є необґрунтованими, такими, що не відповідають умовам договору та чинному законодавству, через, що рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку передбаченому ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підтвердження факту існування кредитних правовідносин між сторонами АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. (а.с. 43). Водночас надана суду копія анкети-заяви перебуває у нечитабельному вигляді, що унеможливлює перевірку та встановлення обставин, які зазначає АТ КБ «ПриватБанк» у даній позовній заяві щодо умов отримання кредитних коштів ОСОБА_1 Окрім цього, маючи процесуальну можливість надати копію анкети-заяви підписану ОСОБА_1 07.05.2015, позивачем не було виконано вимоги ухвали суду від 04 червня 2018 року з надання вказаного доказу у читабельному вигляді.

Окрім цього наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 44,45-59) не підписані сторонами, що вказує на неможливість встановлення погодження із вказаними тарифами та умовами ОСОБА_1

Також позивачем в позовній заяві зазначено про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 18.12.2017 року, яка становить 19546,12 грн, з яких: 998,00 грн. - заборгованість за кредитом, 344,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 16796,72 грн. - пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 906,96 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано суду доказів які вказують про відкриття банківського рахунку на ім'я ОСОБА_1, даних первинного бухгалтерського обліку кредитних операцій за рахунком відкритого на ім'я відповідача, відповідно до положень ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», які відображають рух коштів на рахунку клієнта, що позбавляє суд можливості встановити наявність порушення умов кредитного зобов'язання відповідачем та перевірити проведений в односторонньому порядку розрахунок визначеної заборгованості останнього перед АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, однак він взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, вчасно не вносив щомісячні платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Як видно з анкети-заяви при приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.05.2015 року відповідач ОСОБА_1 і позивач АТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір № б/н, згідно якому відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок (а.с.43).

З виписки по рахунку відповідача доданої позивачем до апеляційної скарги вбачається, що в період з 07.05.2015 по 17.05.2015 ОСОБА_1 активував кредитну карткуНОМЕР_1 та користувався кредитними коштами з власної ініціативи, зокрема 07.05.2015, 08.05.2015, 10.05.2015 він знімав із картки грошові кошти, 09.05.2015 та 17.05.2015 розраховувався кредитною карткою у магазині за придбання продуктів (а.с.97).

Як видно з розрахунку заборгованості станом на 18.12.2017 відповідач використавши кредитний ліміт не здійснив жодного платежу за кредитним договором, тобто не належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором через, що утворилася заборгованість яка становить 19546,12 грн, з яких: 998,00 грн. - заборгованість за кредитом, 344,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 16796,72 грн. - пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 906,96 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути (а.с.42).

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції наведеного не врахував, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Укладеним між сторонами договору передбачений обов'язок позичальника при порушенні зобов'язань із погашення кредиту, сплатити Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки).

Згідно умовам укладеного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, нараховується пеня, яка обраховується, як пеня 1+пеня 2, з якої пеня 1 - базова відсоткова ставка по договору /30- за кожний день прострочення кредиту та пеня 2- 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. ( а.с.44 витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»).

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені за порушення виконання грошового зобов'язання в межах річного строку, який обчислюється тривалістю 365 календарних днів, виходячи із розміру простроченої заборгованості 1342,44 грн. (998,00 грн. - заборгованість за кредитом+ 344,44 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом), пеня 1 становитиме 5879,88 грн., згідно розрахунку (1342,44 грн 0,012х365); пеня 2 - за ставкою 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць буде становити 360 грн., виходячи з розрахунку (30 грн.х12). Разом пеня у межах річного строку складає 6239,88 грн.

Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разіпорушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаногозобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Як передбачено умовами кредитного договору п.2.1.1.12.6.1, у разі виникнення просрочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, пеня нараховується в день нарахування процентів (а.с.56)

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил (а.с.54), у разі порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплати банку штраф розмір якого встановлено тарифами договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобов'язань шляхом нарахування та стягнення неустойки виключно у формі пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення.

За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те сааме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те сааме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те самепорушення.

Оскільки сторони при укладенні договору погодили, що у першу чергу нараховується пеня, а вже потім штрафи (зокрема, його процентна складова на момент звернення позивача до суду), тому суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. - фіксована частина, 906,96 грн. - процентна складова, оскільки одночасно їх нарахування з пенею та стягнення за своєю суттю є подвійною відповідальністю.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із порушенням вимог законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення підлягає скасуванню відповідно до положення п.п.1,2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З огляду на те, що із позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 18 січня 2018 року, то строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками не пропущений. З урахуванням річного строку позовної давності про стягнення пені, перевіривши правильність даних позивачем розрахунку заборгованості й враховуючи відсутність доказів з боку відповідача на його спростування, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість станом на 18 грудня 2017 року в загальному розмірі 7582,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 998 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 344,44 грн., заборгованості по пені за рік 6239,88 грн.

У зв'язку із тим, що позивач при зверненні до суду із позовом та апеляційною скаргою сплачував судовий збір у загальному розмірі 4405грн. ( 1762 +2643), тому згідно положення ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1708,79 грн., виходячи з розрахунку (7582,33х4405/19546,12).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 07 травня 2015 року станом на 18 грудня 2017 року в загальному розмірі 7582,33 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 998 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 344,44 грн., заборгованості по пені за один рік 6239,88 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1708,79 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: