Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/20895/16-ц

провадження № 61-25850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року в складі колегії суддів: Марчук В. С., Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що на початку вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області з клопотанням про прийняття до громадянства України у зв'язку з тривалим, безперервним та постійним проживанням на території України, надавши необхідний пакет документів. Під час перевірки документів виявлено описку в наданому йому раніше дозволі на імміграцію в Україну щодо правильного написання його ім'я, дозвіл виданий помилково на ОСОБА_1, що перешкоджає йому в реалізації права на отримання громадянства України.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив встановити, що виданий Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області дозвіл на імміграцію в Україну від 01 липня 2015 року № 9091 належить та виданий ОСОБА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року (в складі судді Бар'яка А.С.) заяву задоволено. Встановлено, що уродженцю Королівства Саудівської Аравії ОСОБА_1 належить виданий йому Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області дозвіл на імміграцію в Україну від 01 липня 2015 року № 9091 на ім'я ОСОБА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно відповіді кафедри мов і літератур Близького та Середнього Сходу інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка правильним варіантом запису прізвища, імені та по-батькові, зазначеного у запиті суду особи, уродженця Королівства Саудівська Аравія, є: прізвище - ОСОБА_1, ім'я - ОСОБА_1, по-батькові - ОСОБА_1, ім'я діда - ОСОБА_1, тому перекладачем Чайковським Ю. П. не правильно перекладено документи з арабської мови на українську, що було підставою для видачі дозволу на імміграцію в Україну з неправильним написанням ім'я заявника.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у даному випадку відсутні обставини невідповідності анкетних даних, вказаних у дозволі на імміграцію в Україну 01 липня 2015 року № 9091, анкетним даним, вказаним у паспорті за № НОМЕР_1, виданому на ім'я ОСОБА_1, тому і відсутні підстави для задоволення заяви про встановлення юридичного факту.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив всі докази у справі. Суд апеляційної інстанції безпідставно застосував норми процесуального права, зокрема пункт 6 частини першої статті 256 ЦПК України, на яку не посилався заявник. Апеляційний суд вийшов за межі окремого провадження та застосував норми матеріального права. Заявником доведено належними та допустимими доказами наявність помилки у документах під час видачі дозволу на імміграцію в Україну, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що Управлінням Державної міграційної служби у Вінницькій області видано дозвіл на імміграцію в Україну від 01 липня 2015 року № 9091 року на ім'я ОСОБА_1.

Встановлено, що вказаний дозвіл видавався саме ОСОБА_1 на підставі наданих ним та завірених у встановленому порядку документах, анкетні дані у цих документах та виданій на їх підставі довідці - ідентичні.

У частині першій статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд в окремому провадженні .

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заперечуючи проти заявлених вимог, Управлінням Державної міграційної служби у Вінницькій області надало суду досліджувані ним у період вирішення питання про надання дозволу на імміграцію документи, а саме: довідку про місце проживання; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 14 червня 2013 року; паспорт Арабської Республіки Єгипет № НОМЕР_1; заяву ОСОБА_2.; заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Встановлено, що в усіх вищевказаних документах зазначено саме ОСОБА_1.

Також Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області вказувало, що відповідно до Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983, були проведені відповідні процедурні перевірки щодо наявності та відсутності підстав для отримання дозволу на постійне проживання саме для ОСОБА_1, а відтак невідомо чи є (немає) у іноземця ОСОБА_1 підстави для імміграції до України.

Отже, Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області відповідно до покладених обов'язків вирішувало питання про надання дозволу на імміграцію в Україну саме ОСОБА_1, тому апеляційний суд на підставі викладеного дійшов правильного висновку, що у даному випадку відсутні обставини невідповідності анкетних даних, вказаних у дозволі на імміграцію в Україну 01 липня 2015 року № 9091, анкетним даним, вказаним у паспорті за № НОМЕР_1.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не дослідив всі докази у справі, оскільки судом апеляційної інстанції досліджено всі докази у їх сукупності та надано їм належну правову оцінку.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин пункт 6 частини першої статті 256 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд зазначив, що у цій справі вирішується питання щодо встановлення фактів, які не визначені в указаній нормі.

Апеляційний суд розглянув справу в межах заявлених вимог та правильно застосував норми матеріального права, тому доводи касаційної скарги в цій частині також не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк