Постанова
Іменем України

14 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 297/1395/15-ц
провадження № 61-11739св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач заступник прокурора Закарпатської області Римарук І в інтересах Адміністрації державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ),
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , головне управління Держземагенства в Закарпатській області, Берегівське районне управління юстиції,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року у складі судді Фейір О. О. та ухвалу апеляційного суду міста Ужгорода від 12 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Куцина М. М., Павліченка С. В., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року заступник прокурора Закарпатської області Римарук І. в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Головного управління Держземагенства в Закарпатській області (далі ГУ Держземагенство в Закарпатській області) та Берегівського районного управління юстиції про скасування наказів ГУ Держземагенства в Закарпатській області та повернення у державну власність земельної ділянки з незаконного володіння.
Позов мотивовано тим, що наказом ГУ Держземагентства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу, за замовленням ОСОБА_1 , було розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства вищезазначеної земельної ділянки.
31 грудня 2014 року на підставі наказу ГУ Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ було затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,875 га з кадастровим номером :02:000:0359 для ведення особистого селянського господарства із земель оборони, розташовану на території Дийдянської сільської ради за межам населеного пункту Берегівського району.
Вищезазначена земельна ділянка була відчужена.
За договором дарування № 184 від 21 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В., ОСОБА_2 набув право власності на вищевказану спірну земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0359, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 37949599 від 22 травня 2015 року .
Вважає вищевказані накази ГУ Держземагентства у Закарпатській області незаконними, тому що видані з порушенням порядку набуття права власності на земельну ділянку, оскільки земельна ділянка, виділена ОСОБА_1 , входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), ділянка розташована між КПП «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, відноситься до земель оборони, а тому у приватну власність громадянам передаватись не могла.
Прокурор, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, просив суд визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23 грудня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району; визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ від 31 грудня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_1 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8875 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0359) для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району; витребувати земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0359, площею 1,8875 га, вартістю 57 376, 47 грн, яка розташована за межами населеного пункту с. Дийда, Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасувати державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0359, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 21 січня 2015 року, номер запису про право власності 8452071.
Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року позов заступника прокурора Закарпатської області Римарук І. в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України задоволено.
Визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держземагенства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23 грудня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ від 31 грудня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки», яким ОСОБА_1 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 1,8875 га ріллі (кадастровий номер :02:000:0359) для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району.
Витребувано земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0359, площею 1,8875 га, вартістю 57 376,47 грн, яка розташована за межами населеного пункту с. Дийда, Берегівського району, із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби.
Скасовано державну реєстрацію на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0359, зареєстровану Реєстраційною службою Берегівського районного управління юстиції 21 січня 2015 року, номер запису про право власності 8452071.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення територіального органу прийняті з перевищенням повноважень, оскільки спірна земельна ділянка знаходяться в межах прикордонної смуги і відносяться до земель оборони, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Закарпатській області про відведення земельних ділянок та про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки у приватну власність відповідачеві, та витребування земельних ділянок на користь держави у добросовісного набувача відповідача на підставі статті 388 ЦК України.
Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
У січні 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовані обставини справи. Судами обох інстанцій витребувано земельні ділянки у добросовісного набувача на користь прикордонного загону, нехтуючи нормами міжнародного права, зокрема щодо необхідності дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотримання фундаментальних прав окремої людини та не врахував, що відповідно до положень статті 2 Закону України «Про використання земель оборони» у разі виникнення необхідності у здійсненні Державною прикордонною службою користування земельною ділянкою, що межує з державним кордоном та перебуває у приватній власності, останній надано можливість вимагати встановлення земельних сервітутів відповідно до закону, або ж вилучити земельні ділянки у встановленому законом порядку.
У лютому 2017 року начальник Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України Ліщинський Д. подав до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.
Заперечення мотивовано тим, наявність земельної ділянки безпосередньо уздовж кордону України в межах місцевості, яка знаходиться між державним кордоном і лінією прикордонних інженерних споруджень ділянка відповідальності відділу прикордонної смуги « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 , у власності громадян створює передумови до відстеження руху прикордонних нарядів, їх видів та кількісного складу, може призвести до викриття системи та порядку побудови охорони державного кордону. Зазначене є протиправним та створює загрозу щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України на ділянці відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У березні 2017 року прокуратура Закарпатської області подали до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 відхилити, а оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
Заперечення мотивовано тим, що відповідачі, яким передавались спірні земельні ділянки у власність з порушенням законодавства, мали усвідомлювати всю повноту відповідальності та наслідків отримання земель вказаної категорії в противагу правових норм.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Встановлено, що наказом ГУ Держземагентства у Закарпатській області № 2630-СГ від 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району, орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межам населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.
Наказом ГУ Держземагентства у Закарпатській області № 2911-СГ від 31 грудня 2014 року було затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,8875 га, з кадастровим номером :02:000:0359 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межам населеного пункту на території Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.
21 січня 2015 року за договором дарування № 184, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В., ОСОБА_2 набув право власності на вищевказану земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0359, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна № 37949599 від 22 травня 2015 року.
Спірна земельна ділянка площею 1,8875 га, з кадастровим номером :02:000:0359, розташована за інженерними технічними спорудами державної прикордонної служби України, оскільки входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ця ділянка розташована між КПП «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, згідно з Положенням про Головне управління Держземагентства в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 258, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за № 852/21164 (чинного на час видачі оскаржуваних наказів).
Відповідно до статті другої Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (далі ЗК України).
Згідно зі статтею 77 ЗК України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Згідно з пунктом 5 статті 20 ЗК України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
Статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку, Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27 липня 1998 року «Про прикордонний режим», з урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27 липня 1998 року «Про прикордонний режим». Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд.
Уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель (стаття 3 Закону України «Про використання земель оборони»).
Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.
Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.
Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.
Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який виконує завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) зоні та є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (статті 6, 27 «Про Державну прикордонну службу України»).
Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів (частина друга статті 10 Закону України «Про державну прикордонну службу»).
Відповідно до пункту 4 статті 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони.
Встановлено, що військова частина НОМЕР_1 є органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України.
Спірна земельна ділянка, передана у приватну власність ОСОБА_1 , входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ); ділянка розташована між КПП «Косино» та КПП «Лужанка» на лінії державного кордону України у зоні облаштування і утримання інженерно-технічних споруд та огорож державного кордону, і відноситься до земель оборони, а тому у приватну власність громадянам передаватись не могли.
Крім того, спірна земельна ділянка була відчужена ОСОБА_1 відповідачеві ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 184 від 21 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О. В.
ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 1,8875 га, кадастровий номер :02:000:0359.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Згідно з частинами 1, 3 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.
Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, врахувавши вищенаведені вимоги закону, дійшли правильного висновку, що накази Головного управління Держземагентства у Закарпатській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» є незаконними, прийняті з перевищенням повноважень
Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах ділянки державного кордону (на лінії державного кордону), і відносяться до земель оборони, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.
Позов прокурора по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном закладеним у статті 1 Першого протоколу.
Також слід зазначити, що прокурором при зверненні до суду із указаним позовом дотримано вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо наявності повноважень на представництво інтересів Адміністрації державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), оскільки прокуратурою Закарпатської області було повідомлено Адміністрації державної прикордонної служби України про наявність порушення вимог закону, що зумовило порушення інтересів держави у сфері оборони.
Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 були предметом дослідження апеляційним судом, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судами повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило