Справа № 127/9778/17
Провадження 2/127/3598/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Помазанова М.О.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Перша вінницька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири, -

в с т а н о в и в:

11.05.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - Перша вінницька державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом (т. 1 а.с. 4-9). 23.02.2018 року ОСОБА_2 уточнила і доповнила позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним (а.с. 15-19 т.2).

Мотивований позов тим, що з 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім'єю з ОСОБА_4 Протягом тривалого сімейного життя вони з чоловіком мали спільний бюджет та побут, злдійснювали спільні витрати на майно в інтересах сім'ї, мали взаємні права та обов'язки як подружжя, піклувались один про одного. До 2004 року вони проживали разом з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 В 2004 році квартиру вони обміняли на двокімнатну АДРЕСА_6 та змінили місце проживання.

ОСОБА_4 залишався зареєстрованим у належній йому та його батькам квартирі АДРЕСА_2. З 2002 року в цій квартирі проживали рідний брат ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та його мати - ОСОБА_6

В 2010 році ОСОБА_4 отруївся сурогатами алкоголю, у зв'язку з чим потрапив до лікарні та тричі протягом року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: токсична енцефалополінейропатія з порушенням функції ходи, інтелектуально-мнестичним порушенням.

У зв'язку з даним захворюванням стан здоров'я чоловіка погіршувався: знизилась працездатність, пам'ять, втрачались навички по самообслуговуванню. З цього часу чоловік через хворобу знаходився у безпорадному стані.

ОСОБА_2 здійснювала догляд за ОСОБА_4, а також за його братом - ОСОБА_5 та матір`ю - ОСОБА_6 Вона для всіх готувала їжу, прибирала квартиру, прала білизну.

Коштів на утримання сім'ї не вистачало, доходи ОСОБА_2 були незначними, чоловік не працював, а невелика пенсія матері та брата в основному витрачались на їх лікування.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я чоловіка, а також втратою ним працездатності, ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.05.2012 року до 06.06.2012 року. Він був виписаний з лікарні з діагнозом: легка деменція внаслідок ураження головного мозку змішаного генезу (токсичного та судинного).

Син ОСОБА_4 - ОСОБА_3 стосунків з батьком не підтримував протягом багатьох років і жодного разу не поцікавився станом його здоров`я, не допомагав йому.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати чоловіка - ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат чоловіка - ОСОБА_5.

ОСОБА_2 займалась організацією поховань, а також оформленням спадщини.

15.08.2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. Все своє майно він заповів ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Про смерть чоловіка позивач повідомила матір відповідача, але ОСОБА_3 на похованні ОСОБА_4 не був і ніякої участі у цьому не приймав.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_2

До Першої вінницької державної нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк із заявами про прийнятя спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись позивач та син - ОСОБА_3

Також ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року позов ОСОБА_3 був задоволений. Визнаний недійсним заповіт від 15.08.2012 року, складений ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 Рішення набуло чинності на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2016 року.

07.10.2017 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. було видане свідоцтво про право на спадщину - квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_3

ОСОБА_2 вважає, що є спадкоємцем першої черги, оскільки протягом тривалого часу вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, він через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, яку вона надавала.

Уточнюючи позовні вимоги (а.с. 15-20 т. 2) ОСОБА_2 просила встановити факт, що має юридичне значення - проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 з 1996 року до дня його смерті; на підставі ст. 1259 ЦК України змінити черговість одержання права на спадкування майна ОСОБА_4, визначивши право ОСОБА_2 на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 07.10.2017 року (спадкова справа № 523/2013, реєстр № 2/2471) на ім'я ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали. Позивач додатково пояснила, що протягом 17 років вони із ОСОБА_4 підтримували фактичні шлюбні стосунки. Разом до 2004 року проживали в її квартирі в будинку АДРЕСА_1, а потім в будинку АДРЕСА_6. ОСОБА_4 брав участь у вихованні її сина від першого шлюбу, водив його до школи, на спортивні гуртки. Разом вони вели побут, купували продукти, речі для дому, їздили на відпочинок. В них був спільний бюджет і спільні витрати. ОСОБА_4 мав неофіційний дохід. Вважав її своєю дружиною, любив і довіряв їй, в неї були всі оригінали документів, він видавав на її ім`я довіреності для оформлення спадщини, а в 2012 році склав на її користь заповіт. В 2010 році чоловік декілька разів перебував на стаціонарних лікуваннях в зв`язку з отруєнням алкоголем. Витрати на лікування вона взяла на себе, також допомагали родичі. Разом з ОСОБА_4 вони також доглядали маму і брата, часто залишались на ніч у батьківській квартирі. Уточнила, що ОСОБА_4 був фізично здоровий, не перебував в лежачому або безпорадному стані, розумів значення своїх дій. Він хотів працювати електромонтером, для цього в серпні 2012 року проходив трудову експертизу і лікарі підтвердили, що протипоказань для виконання роботи електромонтера немає. Сина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 вона бачила лише два рази у своєму житті. Він не спілкувався з батьком, не підтримував жодних стосунків, ніколи не цікавився життям батька, не допомагав, проте пред`явив вимоги щодо спадкового майна. ОСОБА_2 вважає, що вона, як дружина, має право на спадкування як спадкоємець першої черги, тому просила позов задоволити.

14.02.2018 року представник відповідача - адвокат ОСОБА_10 подала відзив на позов (а.с. 225-228 т.1). Заперечення обґрунтовувала тим, що позиція позивача щодо проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 з 1996 року до 24.04.2013 року, перебування ОСОБА_4 в безпорадному стані не підтверджена жодними доказами. Сама ОСОБА_2 при розгляді справи № 127/27831/13-ц заперечувала той факт, що ОСОБА_4 перебував в лікарні і потребував допомоги, він ніколи не зловживав алкогольними напоями, проходив медичні огляди, які дозволяли йому працювати електромонтером, проживав разом із матір`ю і братом в квартирі АДРЕСА_2 і був в ній зареєстрований. Він весь час підтримував стосунки із сином від першого шлюбу - ОСОБА_3, з червня 1995 року до 2001 року вони разом проживали в квартирі № 10. В червні 2010 року ОСОБА_4 в супроводі матері був доставлений до лікарні, але в подальшому від лікування відмовився. З метою проходження трудової експертизи він з 16.05.2012 року до 06.06.2012 року перебував у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. О.І. Ющенка. Згідно записів в анамнезі він був розлучений, мав сина, проживав із матір`ю. У всіх медичних картах вказана адреса ОСОБА_4 - АДРЕСА_2. Це спростовує твердження позивача про те, що вона проживала із ОСОБА_4 однією сім`єю. Таким чином, позивач не довела правові підстави позову для зміни черговості одержання права на спадкування (ст. 1259 ЦК України). Крім того, проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу не дає право на спадкування за законом у першу чергу (ст. 1261 ЦК України). Також представник просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач вважала себе спадкоємцем, а спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_10 підтримала заперечення і просила відмовити в позові, оскільки позивач не довела, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, не довела вимоги ст. 1259 ЦК України для зміни черговості одержання права на спадкування, а саме, що протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала ОСОБА_4 іншу допомогу, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. надала письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи (т. 2 а.с. 37).

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 вона знайома з 1996 року, як з дружиною ОСОБА_4 З цією родиною вони часто спілкувались, ходили до них в гості, відзначали свята, їздили на відпочинки. Вони спочатку проживали в АДРЕСА_1, а потім переїхали в квартиру по АДРЕСА_6 Вони разом працювали, у них був спільний бюджет, спільний побут. Шлюб не реєстрували, оскільки не мали такої необхідності. Свідок не знала, що ОСОБА_4 мав сина. За два роки до смерті ОСОБА_4 вона допомагала їм робити ремонт в квартирі АДРЕСА_2. Тетяна дуже допомагала родині ОСОБА_4, доглядала за його хворим братом, за матір'ю. ОСОБА_4 був фізично здоровим, ніколи не страждав тяжкими захворюваннями, а помер від серцевого нападу. Про смерть ОСОБА_4 їй повідомила ОСОБА_2, передзвонивши серед ночі. ОСОБА_3 ніколи не бачила і з ним знайома не була.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що покійний ОСОБА_4 - її племінник. Із ОСОБА_2 вона знайома більше ніж 20 років як з дружиною племінника. Вони разом жили в АДРЕСА_1, певний час разом працювали в лікарні ім. Пирогова. ОСОБА_4 завжди розповідав, що йому дуже пощастило із ОСОБА_2. Вони проживали як сім`я, разом вели господарство, готували їжу, придбавали речі, разом доглядали за матір`ю і братом, робили ремонт в квартирі по АДРЕСА_2 Він ніколи нічим не хворів, був фізично здоровий. Одного разу у нього було отруєння і він проходив стаціонарне лікування, ОСОБА_2 за ним доглядала. На момент смерті вона також була поруч. ОСОБА_3 вона не знає, він ніколи не жив із ОСОБА_4 або ОСОБА_6, не був на їх похоронах. Знає, що ОСОБА_4 склав на ОСОБА_2 заповіт, проте ОСОБА_3 нахабно заволодів квартирою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була знайома з 1995 року. Вони жили сім'єю, все робили разом, навіть готували їжу. ОСОБА_2 працювала в лікарні, а ОСОБА_4 мав тимчасові заробітки. Жили за спільні кошти. Разом допомагали хворому брату та матері. Коли ОСОБА_6 захворіла, то ОСОБА_4 жив з нею, доглядав її. ОСОБА_2 приходила до них ночувати, а вранці йшла до себе, оскільки дома залишався син, або на роботу. ОСОБА_4 ніколи не був у безподарному стані, не хворів, не був прикутим до ліжка. Він завжди працював. Вони також разом з ОСОБА_2 розводили тварин, яких потім продавали. ОСОБА_3 ніколи не бачила, ОСОБА_4 про нього ніколи не згадував.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає з 1996 року як сусідку по будинку АДРЕСА_1, з відповідачем не знайомий. ОСОБА_2 із ОСОБА_4 жили однією сім'єю, дружно. Він любив ОСОБА_2, намагався всім допомогти, називав дружиною. Вона гарно ставилась до нього. ОСОБА_2 працювала в лікарні, а ОСОБА_4 підробляв неофіційно. В 2000 роках вона продала свою квартиру в будинку АДРЕСА_1 і вони разом переїхали до нового помешкання. Коли захворіла мати ОСОБА_4, він проживав із нею, ОСОБА_2 допомагала доглядати хвору, вони разом ночували в батьківській квартирі. Олександр завжди був фізично здоровий, мав заробітки. Між ним та ОСОБА_4 були дружні стосунки, вони ходили в гості, допомагали один одному, разом перевозили меблі з квартири ОСОБА_2 до квартири ОСОБА_4 в 2012 році.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 вона знайома з 2002 року. ОСОБА_3 бачила ще малим. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 завжди були разом, спільно проживали в її квартирі, вона неодноразово приходила до них в гості. ОСОБА_2 дуже допомагала родині ОСОБА_4, на ній все трималось. Вони спільно доглядали за хворою ОСОБА_6 і ОСОБА_5, періодично жили в цій квартирі. Знає, що ОСОБА_4 бажав скласти заповіт на користь ОСОБА_2 Син ОСОБА_16 ніколи не сприймав ОСОБА_4 як рідню, ніколи не приходив до них, з ОСОБА_4 не спілкувався. ОСОБА_4 завжди був здоровим.

Свідок ОСОБА_17 - син ОСОБА_2 суду пояснив, що в 1995 році вони з матір'ю переїхали в трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1. Мати познайомилась з ОСОБА_4 і вони почали жити разом, як жінка і чоловік. ОСОБА_4 виховував його, допомагав, робив уроки. Потім квартиру продали і купили двокімнатну по АДРЕСА_6 Він займав одну кімнату, а мати з ОСОБА_4 - іншу. Вони жили як подружжя. В квартирі були особисті речі ОСОБА_4: одяг, взуття, інструменти. Олександр завжди готував їжу, продукти разом купували. Мама працювала постійно, а ОСОБА_4 періодично підробляв. Всі питання вони вирішували спільно, кошти були спільні. ОСОБА_6 і ОСОБА_5 жили окремо в квартирі АДРЕСА_1. Мати разом з ОСОБА_4 доглядали їх, періодично ночували. ОСОБА_3 він знає, оскільки в 1999 році ОСОБА_3 2 тижні жив у них, потім пішов і більше не приходив. ОСОБА_4 не підтримував стосунків з ним. Помер ОСОБА_4 в квартирі по АДРЕСА_2, мама була поруч. Він ніколи не був важко хворим чи прикутим до ліжка, не був у безпорадному стані.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що з ОСОБА_2 вона знайома з 90-х років, перебуває у дружніх стосунках. ОСОБА_4 знала з 1996 року, вони дружили сім'ями, часто зустрічались, спілкувались по телефону. Спочатку вони жили в трикімнатній квартирі, потім переїхали в двокімнатну. ОСОБА_4 доглядав за хворими матір'ю та братом, але постійно жив із ОСОБА_2 по АДРЕСА_6 Вони разом ходили на базар за продуктами, ОСОБА_18 купував ОСОБА_2 одяг. Стосунки між ними були як між подружжям, однак, шлюб вони не реєстрували. Після смерті матері і брата ОСОБА_4 переживав, стан його здоров'я погіршився, однак, у безпорадному стані він не був. ОСОБА_4 ніколи не розказував про сина. Про усиновленого ним ОСОБА_3 свідок дізналась після смерті ОСОБА_4

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

12.05.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області було відкрито провадження в цивільній справі № 127/9778/17 (т. 1 а.с. 63).

12.05.2017 року позов ОСОБА_2 забезпечений шляхом заборони державному нотаріусу Першої вінницької державної нотаріальної контори проводити будь-які дії щодо оформлення документів та реєстрації прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 65).

13.05.2017 року з Першої вінницької державіної нотаріальної контори витребувана копія спадкової справи, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 66).

19.02.2018 року постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника позивача - ОСОБА_9 про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 6).

19.02.2018 року заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви і сплати судового збору (т. 2 а.с. 7).

19.02.2018 року постановлено ухвалу про витребування доказів з управління ПФУ в м. Вінниці, ГУ ПФУ у Вінницькій області (т. 2 а.с. 10).

26.02.2018 року постановлено ухвалу про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Перша вінницька державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права на спадщину. Відстрочено сплату судового збору в сумі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення у справі (т. 2 а.с. 29).

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 07.02.1995 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 28.09.2004 року до цього часу за адресою: АДРЕСА_6 (т. 1 а.с. 44).

В 1996 року позивач ОСОБА_2 познайомилась із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який був зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 45-46 т.1).

В судовому засіданні також встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виникли стосунки, притаманні подружжю.

ОСОБА_4 був зареєстрований в квартирі, що належала йому та його батькам за адресою АДРЕСА_2, проте з 1996 року разом із ОСОБА_2 вони почали спільно проживати в її квартирі за адресою АДРЕСА_1, вести спільне господарство, між ними виникли взаємні права та обов'язки. З 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали в квартирі АДРЕСА_6, що належала на праві ОСОБА_2, спільно несли витрати на утримання житла, придбання речей, продуктів тощо.

ОСОБА_2 була офіційно працевлаштована, є ветераном праці (т. 2 а.с. 26), ОСОБА_4 до 2007 року працював на різних посадах (а.с. 200-201), в подальшому мав неофіційний дохід, але займався веденням домашнього господарства, вихованням сина ОСОБА_2 - ОСОБА_17 Разом вони проводили час, в колі рідних, друзів і близьких відзначали родинні свята (а.с. 202-216 т.1).

Також разом вони здійснювали догляд за хворою матір`ю ОСОБА_4 - ОСОБА_6, за братом - ОСОБА_5, допомагали їм вести побут, готували їжу, оплачували комунальні послуги тощо (а.с. 145-174).

Позивач також здійснювала догляд за ОСОБА_4 протягом його життя. Так, в 2010 році він неодноразово перебував на стаціонарних лікуваннях в зв`язку з отруєнням, в 2012 році стан здоров`я погіршився, встановлений діагноз: легка деменція внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (токсичного та судинного) (а.с. 37-43).

Крім того, згідно наданих доказів позивач приймала участь в організації поховань ОСОБА_6, ОСОБА_5, а також самого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі довіреностей від імені ОСОБА_4 від 13.08.2012 року, 16.08.2012 року (а.с. 14, 15 т. 1) ОСОБА_2 представляла його інтереси при оформленні спадкових прав.

Як фактична дружина, ОСОБА_2 займалась організацією поховання ОСОБА_4, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 280 (а.с. 17 т.1), свідоцтвом про поховання (а.с. 18 т. 1), довідкою про видачу трупа ОСОБА_4 для поховання (а.с. 19 т.1), договором на організацію та проведення поховання від 24.04.2013 року (а.с. 20-22 т.1), видачею матеріальної допомоги від ДСП ВМР (а.с. 23).

Крім того,15.08.2012 року ОСОБА_4 розпорядився своїм майном на випадок смерті і склав на користь ОСОБА_2 заповіт, що був посвідчений нотаріусом (а.с. 12 т.1).

Обставини щодо подробиць сімейного життя, фактичних стосунків, почуттів між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтвердили всі свідки, допитані в судовому засіданні, в тому числі родичі ОСОБА_4, які, незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу, вважали ОСОБА_2 дружиною і рідною людиною для ОСОБА_4

Враховуючи наведені обставини, надані докази, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 склались фактичні стосунки, притаманні подружжю: вони тривалий час проживали разом, між ними були стабільні відносини, спільний побут, домашнє господарство, сімейний бюджет тощо. Вони підтримували один одного, опікувались, виховували сина ОСОБА_2 - ОСОБА_17, в тому числі доглядали рідних і близьких ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст. 3, 4, 7 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Про ознаки проживання однією сім'єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Оскільки СК набрав чинності з 01.01.2004 року і зворотньої сили не має, положення ст. 74 СК застосувуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.

Тому суд вважає необхідним встановити факт проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, однією сім`єю без реєстації шлюбуз 01.01.2004 року до 24.04.2013 року.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_10 з приводу встановлення даного факту, оскільки ОСОБА_4, був зареєстрований за іншою адресою, в тому числі на момент смерті, є безпідставними, оскільки реєстрація сама по собі достовірно не підтверджує факт постійного проживання ОСОБА_4 за цією адресою.

Іншими доказами представник відповідача ОСОБА_10 свої заперечення в цій частині не довела.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування майна ОСОБА_4 і спадкування за законом першої черги разом із ОСОБА_3, визнання права власності на ? частку квартири, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним позивач ОСОБА_2 посилалась на ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Так, статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2. Дана квартира належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1993 року (т. 1 а.с. 186), а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2013 року (т. 1 а.с. 16).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 52 роки, про що 29.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1172 (т. 1 а.с. 10, 11). Причина смерті, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 280 від ІНФОРМАЦІЯ_3: хронічна ішемічна хвороба серця (т.1 а.с. 17).

Із копії спадкової справи, заведеної до майна померлого ОСОБА_4, вбачається, що 14.05.2013 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син ОСОБА_4 - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 75), а також 07.10.2013 року спадкоємець за заповітом - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 80).

Заповіт був складений ОСОБА_4 і посвідчений нотаріусом 15.08.2012 року, відповідно до якого він все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів ОСОБА_2 (а.с. 81 т. 1).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року № 127/27831/13-ц було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Визнано недійсним заповіт від 15.08.2012 року, оскільки на момент підписання заповіту ОСОБА_4 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу (токсичного, судинного), тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (т. 1 а.с. 26-27).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 05.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року № 127/27831/13-ц скасовано і ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовлено (т. 1 а.с. 28-31).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 05.04.2016 року скасовано, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року залишено в силі (т. 1 а.с. 32-36).

07.10.2017 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_4, на квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 230). В даній квартирі відповідач, його дружина ОСОБА_19 та донька ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстровані з 14.12.2017 року (т. 1 а.с. 236-240).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_4 був у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та допомоги, а вона піклувалась про нього та матеріально забезпечувала.

Так, за умовами застосування статті 1259 ЦК України судом і одержання фізичною особою права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, є: 1) наявність у особи права на спадкування за законом наступних черг; 2) надання протягом тривалого часу опіки, матеріального забезпечення, іншої допомоги спадкодавцеві; 3) безпорадний стан спадкодавця.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, має право на спадкування за законом в четверту чергу (ст. 1264 ЦК України). Проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом.

Проте, в судовому засіданні сама ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_4 не перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу.

Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров'я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами (у новонароджених, дітей раннього віку, у людей старшого віку, осіб, які перебувають у стані природного сну). Безпорадність може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

В судовому засіданні встановлено, що в 2010 - 2012 роках ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні:

- з 04.06.2010 року до 09.06.2010 року у Вінницькій міській клінічній лікарні швидкої допомоги з діагнозом «отруєння сурогатами алкоголю важкого ступеню»;

- з 13.06.2010 року до 25.06.2010 року у терапевтичному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні № 1 з діагнозом: дифузні зміни паренхіми печінки, поліпи сечового міхура, хронічний пієлонефрит, токсична енцефалопатія після важкого отруєння сурогатами алкоголю;

- з 16.08.2010 року до 26.08.2010 року в неврологічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні з діагнозом: токсична енцефалополінейропатія з порушенням функції ходи, інтелектуально-мнестичним порушенням;

- з 16.05.2012 року до 06.06.2012 року КЗ «ВОПНЛ ім. акад. Ющенка» з діагнозом розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку». Виписаний з лікарні з діагнозом: легка деменція внаслідок ураження головного мозку змішаного генезу (токсичного та судинного).

Посмертною судово-психіатричною експертизою від 24.03.2014 року (акт № 7) щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, встановлено, що на час написання заповіту від 15.08.2012 року ОСОБА_4 страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного генезу (токсичного, судинного), внаслідок чого він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з висновком невролога від 23.05.2012 року виявлена у неврологічному стані ОСОБА_4 патологічна симптоматика свідчить про органічне ураження центральної і периферичної нервової системи, а саме - про дисциркуляторну енцефалопатію ІІ ст. змішаного генезу (інтоксикаційного, судинного) та про токсичну полінейропатію (т. 1 а.с. 37-43).

Так, висновком експертів встановлена неможливість усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними саме на момент підписання заповіту - 15.08.2012 року, проте жодним медичним документом не підтверджено, що внаслідок віку, тяжкої хвороби, каліцтво ОСОБА_4 не був здатний сам себе обслуговувати і потребував стороннього догляду.

Згідно довідки від 23.12.2013 року № 3769 (т. 1 а.с. 196), що видана КЗ «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія», ОСОБА_4 на наркологічному диспансерному обліку не перебував.

Позивач і свідки повідомили, що при житті питання щодо дієздатності ОСОБА_4 ніколи не піднімалось, оскільки він був фізично здоровий, інвалідність не встановлена, каліцтва, тяжкої хвороби не мав, помер раптово від ішемічної хвороби серця. Він не був лежачим хворим або у безпорадному стані, завжди працював, допомагав родичам і друзям. Це також підтверджується фотокартками від 04.12.2012, від 20.12.2012, від 09.01.2013 року, на яких зображений ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 202, 203).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач не довела свої вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадкування на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ? частку квартири є похідними від вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування, тому підстав для їх задоволення також немає.

Строк позовної давності, про застосування якого заявила представник відповідача ОСОБА_10, застосуванню не підлягає, оскільки про порушення свого права позивач дізналась після отримання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року, відповідно до якої рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2014 року про визнання недійсним заповіту залишено в силі.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 сплатила судовий збір в сумі 3178 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. в зв`язку із задоволенням позовної вимоги немайнового характеру щодо встановлення факту.

Оскільки 26.02.2018 року на підставі ухвали було відстрочено сплату ОСОБА_2 судового збору в сумі 704,80 грн. за подачу уточненої позовної заяви, а в задоволенні позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним відмовлено, суд вважає необхідним стягнути судовий збір з позивача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1259, 1261 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, 21037, АДРЕСА_6 ІПН НОМЕР_1;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, 21037, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2;

Перша вінницька державна нотаріальна контора, 21000 м. Вінниця, Хмельницьке, шосе, 7, .

Повне судове рішення складено 28 вересня 2018 року.

Суддя: