Справа № 184/1975/18
Номер провадження 2/184/650/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Дорош І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (вул. Петро Павлівська буд.8, м.Покров, Дніпропетровська обл., 53300) до відповідача ОСОБА_2 (вул. Петро Павлівська буд.8, м. Покров, Дніпропетровської обл., 53300), про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання ососби такою, що втратили право користування нею та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом, відповідно до якого просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком №8 по вул. Петро-Павлівська в м.Покров Дніпропетровської області, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком та зняття її із реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог, які підтримані нею у судовому засіданні у повному обсязі, позивач посилається на те, що відповідач, яка є рідною донькою позивача, зареєстрована у її будинку за адресою: вул..ОСОБА_3 Павлівська буд.8 м.Покров, який належить позивачу на праві приватної власності, проте у вказаному домоволодінні не проживає з червня 2010 року, що у свою чергу створює позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Зважаючи на те, що відповідач добровільно знятись із реєстрації у вказаному будинку не бажає, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не подала, поважні причини неявки до суду не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Позивач проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: вул. Петро-Павлівська буд.8 в м.Покров, Дніпропетровська область, що підтверджується копією договору дарування від 01.09.1995р.

Згідно довідки реєстраційного відділу виконавчого комітету Покровської міської ради №261 від 18.09.2018р. у будинку по вул. Петро-Павлівська 8, м.Покров зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, що також підтверджується копією домової книги.

Відповідно до акту про встановлення факту проживання (не проживання) від 25.09.2018р., у будинку по адресу: вул. Петро-Павлівська 8, м.Покров ОСОБА_2 зареєстрована, але фактично не проживає.

У судовому засіданні позивач пояснила, що її донька за місцем своєї реєстрації більше 6-ти років не проживає, за комунальні послуги не сплачує, будь-якої участі в утриманні будинку не приймає. Крім того зазначила, що жодних перешкод із її сторони відповідачу щодо користування житловим будинком за адресою: вул. Петро-Павлівська 8, м.Покров, не чиниться.

Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала показання про те, що вона являється сусідкою позивача та їй відомо, що відповідач у будинку по вул. Петро-Павлівська 8, м.Покров не проживає, бачила її лише декілька разів, де вона проживає їй не відомо. Зазначила, що акт про не проживання особи вона підписувала.

Також свідок ОСОБА_5 надала суду показання, відповідно до яких вказала, що вона є сусідкою позивача та живе поруч із нею, проте, відповідача ніколи не бачила. Знає, що позивач проживає у домоволодінні разом зі своїм чоловіком.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Водночас, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на наведене, рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком є підставою для зняття відповідної особи з реєстрації місця проживання та відносить до дискреційних повноважень відповідного органу, що уповноважений на зняття з реєстрації, а тому у даній частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування ним та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком №8 по вул. Петро-Павлівська в м.Покров Дніпропетровської області, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт Серії АН №884194, виданий Орджонікідзевським МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області 06.08.2010 такою, що втратила право користування житловим будинком №8 по вул. Петро-Павлівська в м.Покров Дніпропетровської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 сплачений нею судовий збір в сумі 704 грн. 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6