ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/811/18 Справа № 214/5765/17 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5765/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Державна казначейська служба України, прокуратура Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 03 серпня 2018 року, яке ухвалене суддею Гринем Н.Г. о 16 годині 27 хвилин в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 серпня 2018 року, та на додаткове рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 20 серпня 2018 року, яке ухвалене суддею Гринем Н.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 серпня 2018 року, за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 03 серпня 2018 року, яке ухвалене суддею Гринем Н.Г. о 16 годині 27 хвилин в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України , прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно наказу начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №214 о/с від 30.09.2008 року позивача було призначено на посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. 23.06.2011 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу відносно нього порушено кримінальну справу за фактом зловживання своїм службовим становищем та службовим підробленням за ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

01.11.2011 року у зв'язку із порушенням прокуратурою Саксаганського району міста Кривого Рогу 23.06.2011 року кримінальної справи №56119033 відносно нього, як службової особи Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, було проведено службове розслідування, за результатами якого було зроблено висновок про доцільність звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

05.07.2011 року, незважаючи на те, що йому не було пред'явлено обвинувачення, наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області №99 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ.

10.07.2017 року слідчий з особливо важливих справ другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Пугачов Д.О. закрив кримінальне провадження відносно нього за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України та лише після його неодноразових звернень 20.10.2017 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 366 КК України.

Вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід врахувати, що він перебував під судом та слідством упродовж тривалого строку та щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а найголовніше, що внаслідок необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності він втратив роботу і протягом трьох років не міг працевлаштуватись. Мінімальний розмір, що підлягає стягненню з відповідача на його користь становить 279 225 (3723 - мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на 01.01.2018 р. * 75 міс = 279255 грн.), однак, зважаючи на те, що всі скарги про скасування постанови про порушення кримінальної справи, та всі апеляційні скарги на незаконні рішення суду першої інстанції, касаційну скаргу на постанову про направлення справи на додаткове розслідування та всі скарги на дії та бездіяльність прокурора були направлені від його імені, моральні страждання відобразились на стані здоров'я, а працевлаштуватися йому вдалося лише через три роки, тому йому спричинено моральну шкоду в сумі 700 000 грн., яку позивач й просив стягнути з відповідача в уточненій позовній заяві.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду задоволено частково, стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 282 948 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 серпня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 3 637,90 грн.

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди у розмірі 132 150 грн. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, виходячи з Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», має застосувати не мінімальний розмір заробітної плати, а прожитковий мінімум для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, посилаючись на його необґрунтованість та неврахування судом першої інстанції всіх обставин справи та моральних страждань, які переніс позивач, будучи змушеним протягом тривалого часу захищати свої права.

Крім того, позивач просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача прокуратури Дніпропетровської області, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Кавуна В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області та просив її задовольнити, а також заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1, вважаючи її необгрнутованою, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг та письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача прокуратури Дніпропетровської області, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу від 23.06.2011 року відносно дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення за ознаками складів злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.

22.07.2011 року був складений обвинувальний акт та разом зі справою направлений до суду (а.с.10-24).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2013 року кримінальна справа №1-669/11 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, і ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, повернута прокурору для проведення додаткового розслідування (а.с. 25-28).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2014 року кримінальна справа №1-669/11 за обвинуваченням ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за ч.3 ст. 364 КК України закрита у зв'язку із відсутністю складу злочину. Запобіжний захід - підписка про невиїзд скасована (а.с. 29).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015 року постанова Саксаганського районного суду м. Крвиого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2014 року скасована, а справа №1-669/11 направлена на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суду (а.с. 30-31).

Постановою Саксаганського районного суду від 20.02.2017 року кримінальна справа відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ч.1 ст. 365 КК України повернута прокурору для проведення додаткового розслідування (а.с. 32-34).

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції Пугачова Д.О. від 10.07.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000054 від 12.05.2017 року відносно дільничних інспекторів міліції сектору ДІМ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 364 КК України, закрито у зв'язку із відсутністю складу вказаного злочину (а.с 40-41), що підтверджується витягом з ЄДРД за №0000054 (а.с.141) .

Згідно з довідкою МВС України серія ІАА №0212836, станом на 07.09.2017 року ОСОБА_1 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, якій 13.07.2011 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. Відомості про результати судового розгляду до МВС не надходили (а.с. 44).

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції Пугачова Д.О. від 20.10.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000053 від 12.05.2017 року відносно дільничного інспектора міліції сектору СУІМ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, закрито у зв'язку із відсутністю складу вказаного злочину (а.с 91-94), що підтверджується витягом з ЄДРД за №0000053 (а.с.168).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що з моменту порушення кримінальної справи - 23.06.2011 року і до моменту винесення постанови слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції Пугачова Д.О. про закритті кримінального провадження від 20.10.2017 року, позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, як обвинувачений у кримінальному провадженні. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, як обвинуваченого, протягом 76 місяців (75 місяців 27 днів) нормальний уклад життя позивача був порушений, у зв'язку із чим на його користь підлягає стягненню моральна шкода, визначена відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у розмірі не меншому однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством в сумі 282 948,00 грн. (76 місяців х 3723 грн. мінімальної заробітної плати, затвердженої Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»).

Колегія суддів погоджується з такими з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом 75 місяці та 27 днів, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством і судом з 23.06.2011 року по 12.05.2017 року, тобто 76 місяців, чим йому було завдано моральної шкоди, розмір якої судом визначено у відповідності до обмежень, встановлених ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області про те, що розмір мінімальної заробітної плати, який слід було застосувати для обчислення моральної шкоди в цій справі, має відповідати мінімальному прожитковому мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів відхиляються з наступних підстав.

Так, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилається прокурор в апеляційній скарзі, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривень.

Тому, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, що й було зроблено судом першої інстанції.

Безпідставними є також доводи позивача ОСОБА_1 про те, що суд, при вирішенні спору, не врахував його душевні страждання та зміни у його житті, визначив занижений розмір моральної шкоди, адже суд першої інстанції, врахувавши, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, дійшов цілком аргументованого висновку про визначення саме такого розміру компенсації з урахуванням реальних втрат, а також засад виваженості та справедливості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Постановляючи додаткове рішення та стягуючи з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 3 637,90 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із задоволеними позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати правничої допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру позовних вимог у частині, у якій позовні вимоги було задоволено.

При цьому, суд врахував: складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для позивача, у зв'язку з чим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для відшкодування всіх витрат позивача, понесених ним на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення та додаткове рішення є законними та обґрунтованими і підстав для їх зміни чи скасування за наведеними у скарзгах доводами колегія суддів не вбачає, оскільки ці доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 03 серпня 2018 року та додаткове рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 20 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: