КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 756/14782/17

провадження № 22-ц/824/750/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської

О.Ф.,
суддівЛевенця Б.Б., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: представник позивача представник третьої особи Потапьонок К.В., ОСОБА_5, Сірик О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» - Сірик Олени Олександрівни на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» про захист авторських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду першої інстанції з вимогами про захист авторських прав та вирішення питання щодо судового збору. /а.с. 6/

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2018 року позов задоволено. /а.с. 62-66/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник третьої особи ТОВ «Компанія «Фреш» - Сірик О.О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2018 року, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не надано можливості ознайомитись із позовною заявою та надати свої пояснення, оскільки в судовому засіданні від 20.06.2018 року відбулось і залучення в якості третьої особи ТОВ «Компанія «Фреш», і ухвалення рішення по справі. Крім того, вважає, що ОСОБА_7 безпідставно визначила відповідачем у справі саме ФОП ОСОБА_8, оскільки не довела факт використання останньою обєктів авторського права та факт належності їх позивачу. Також, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на зміни законодавства при визначенні розміру компенсації та помилково застосував розрахункову величину мінімальну заробітну плату, замість прожиткового мінімуму. Вважає, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з відповідача компенсацію у розмірі 20 мінімальних заробітних плат, оскільки законодавством України встановлено, що розмір компенсації не може бути вищим за мінімальний, а саме 10 мінімальних заробітних плат. Крім того, звертає увагу, що розмір збитків не може бути більшим за суму вартості відповідно до чеку придбаного блокноту. Вважає, що оскільки за загальними правилами цивільного права, основним принципом настання цивільної відповідальність є наявність вини та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача, то в даному випадку вина відповідача відсутня, оскільки вона не знала та не могла знати про порушення авторського права.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_5 звернувся із відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи на безпідставність її доводів. Зазначив про те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване. Вказав, що факт розповсюдження відповідачем контрафактної продукції підтверджується чеком, а також відеозаписом, який здійснювався в момент купівлі товару, дійшов обґрунтованого висновку щодо придбання зошитів саме у відповідача, а отже позиція третьої особи є хибною. Крім того, твердження третьої особи про недоведеність авторського права позивача та відсутність зазначення автора на примірнику твору є безпідставними та помилковими, оскільки на кожному творі зазначено автора «ОСОБА_7», а тому повинна застосовуватись презумпція авторства. Також, відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» судом першої інстанції було вірно визначено розмір компенсації. У звязку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції позивач понесла витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн., що підтверджується документами, на підставі яких ОСОБА_5 просить стягнути з ФОП ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 вказані витрати.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 р. ліквідовано Апеляційний суд м. Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2018 року № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Таким чином, розгляд справ та матеріалів, що знаходились у провадженні Апеляційного суду м. Києва та Апеляційного суду Київської області, з урахуванням нового автоматичного розподілу справи, здійснюється Київським апеляційний судом.

До розгляду справи по суті на адресу суду надійшло клопотання представника ТОВ «Компанія «Фреш» - Сірик О.О. про зупинення провадження у справі, мотивуючи тим, що на розгляді у Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться справа № 206/4309/18 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ТОВ «Компанія «Фреш», третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання авторства, визнання недійсним свідоцтво про реєстрацію авторського права та стягнення компенсації, тому неможливо розглядати справу про стягнення на користь автора компенсації за порушення авторського права, оскільки авторство ОСОБА_7 оскаржено.

Колегією суддів у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки предметом розгляду даної цивільної справи є компенсація за порушення авторських прав на твір, а предметом розгляду цивільної справи у Самарському районному суді м. Дніпропетровськ є визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права.

Свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_3 від 12.09.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 є автором творів образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3», не скасовано, а тому підстави для зупинення провадження відсутні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника третьої особи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а судове рішення зміні на підставі наступного.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_3 від 12.09.2017 року ОСОБА_7 є автором «Збірника творів образотворчого мистецтва художниці ОСОБА_7». Вказаний збірник містить 16 творів, у тому числі твори образотворчого мистецтва картини «ІНФОРМАЦІЯ_1» 2011 року та «ІНФОРМАЦІЯ_3» 2012 року. ОСОБА_7 створила твір образотворчого мистецтва - картину під назвою - "ІНФОРМАЦІЯ_2". /а.с. 9-11, 153-175/

25.07.2017р. в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_4", господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_8, здійснювалось розповсюдження наступного товару:

-"Блокнот", штрих код - 818; Артикул: Т-А4-SК-32-KL/60g-16333, на лицьовій стороні якого, протиправно використано твір позивача, а саме частину картини під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" (2012 року); /а.с. 13-14/

"Блокнот", штрих код - 818; Артикул: Т-А4- SК-32-KL/60g-16332, на лицьовій стороні якого, протиправно використано твір позивача, а саме частину картини під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" (2011 року). /а.с. 15-16/

Реалізація вказаних товарів підтверджується товарним чеком від 25.07.2017 року. /а.с. 12/

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 431 ЦК України, якою визначено, що порушення права інтелектуальної власності, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншими законами чи договором; ст. 432ЦК України, відповідно до якої передбачено, право субєкта авторського права захистити (поновити) свої права шляхом, зокрема застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та застосування грошового стягнення за неправомірне використання обєкта права інтелектуальної власності; ст. 15 ЗУ "Про авторське право і суміжні права", згідно якої до майнових прав автора належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами; п. «б» ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», відповідно до якого, порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів; п. «г» ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», згідно якого, позивач має право, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій; п. 20 Постанови Пленуму ВС України "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", відповідно до якого, авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки; п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", який вказує, що суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Встановивши, що примірник твору, який реалізується відповідачем містить в своїй структурі належний виключно позивачу обєкт авторського права, дозволу на використання самого твору або самостійних його частин не надавалось, факт порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав доведено, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Водночас, при визначенні розміру компенсації за порушення авторських прав суд першої інстанції допустив помилку.

Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Так, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав субєктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на користь позивача за кожен з використаних творів.

При визначенні компенсації суд виходить з приписів п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІ, відповідно до якого вказано установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», тобто на момент прийняття рішення судом першої інстанції, прожитковий мінімум на 1 січня становив 1 700 грн.

Тому, виходячи із розрахункової величини розміру мінімальної заробітної плати у сумі 1 700 та з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності слід стягнути з відповідача компенсації за порушення авторських прав позивача у сумі 34 000 грн. = (1700х10)х2.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність використання твору колегією суддів не приймається до уваги, оскільки факт розповсюдження відповідачем контрафактної продукції підтверджується чеком, а також відеозаписом, який здійснювався в момент купівлі товару.

Доводи апеляційної скарги про відсутність можливості ознайомлення зі справою та ухвалення рішення в день залучення третьої особи висновків суду першої інстанції про порушення авторських прав та стягнення компенсації не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 безпідставно визначила відповідачем у справі саме ФОП ОСОБА_8, оскільки не довела факт належності їх позивачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на кожному творі є підпис позивача та відповідно до ч. 5 ст. 11 «Про авторське право і суміжні права»ОСОБА_7 має свідоцтво про реєстрацію авторських прав НОМЕР_3 від 12.09.2017 року.

Крім того, представник ОСОБА_7 ОСОБА_5 просив стягнути витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн. у звязку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Факт надання правничої допомоги підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, а саме: додатковим договором № 69 до договору про надання правової допомоги № 07-09/17-ц; детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; актом виконаних робіт (наданих послуг); квитанцією № 53 від 05.09.2018 року, тому колегія суддів приходить до висновку про достатність підстав для стягнення витрат, повязаних з правничою допомогою у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, а саме з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Компанія «Фреш» судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 480 грн.; з ФОП ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» - Сірик Олени

Олександрівни на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року змінити, зменшивши розмір компенсації, що стосується фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, 04210, АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_7 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 03150, АДРЕСА_2/ до 34 000 грн. та судовий збір на користь держави до 320 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 03150, АДРЕСА_2/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» /, 49022, м. Дніпро, вул. Мологвардійська, 6, корп. 29, прим. 212/ судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 480 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 / реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, 04210, АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_7 /реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 03150, АДРЕСА_2/ витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: