Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 375/1198/16-ц

провадження № 61-29932св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач 1 - Запрудянська сільська рада Рокитнянського району Київської області,

відповідач 2 - ОСОБА_8,

представник відповідача 2 - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області в складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Лівінського С. В. від 22 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом до Запрудянської сільської ради Рокитнянського району Київської області, ОСОБА_8, у якому просила визначити їй додатковий строк терміном чотири місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_4 зазначала, що у грудні 2015 року до нотаріальної контори від її імені на підставі довіреності із заявою звернулась донька ОСОБА_5, якій було відмовлено в оформленні спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що у зв'язку з незадовільним станом її здоров'я та юридичною необізнаністю, заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк подано не було, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання до державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 чотири місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_8 визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_8, до якої приєдналась ОСОБА_11, задоволено, рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_12, яка до участі у розгляді справи залучена не була; а докази, надані позивачем, на підтвердження наявності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що незадовільний стан здоров'я позивача підтверджується, зокрема, представництвом інтересів її повіреною особою; а також наявністю у ОСОБА_4 встановленого частиною першою статті 1241 ЦК України права на обов'язкову частину в спадщині після померлого ОСОБА_10

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення представника ОСОБА_8 - ОСОБА_13, у якому представник заявника зазначає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 зводяться до переоцінки доказів, а посилання позивача на постійне проживання з ОСОБА_10 на час відкриття спадщини не підтверджено будь-якими належними доказами.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд установив, що 14 листопада 1998 року року Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10

За життя ОСОБА_10, 29 квітня 2013 року, було складено заповіт на ім'я ОСОБА_8, за яким спадкодавець заповідав останньому належні йому на праві власності земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 3 5500 га та 3 5514 га, кадастрові номери: НОМЕР_2 та НОМЕР_3, що розташовані на території Запруднянської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

01 квітня 2015 року ОСОБА_8 отримано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідні земельні ділянки.

Відповідно до листа державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори КалітенкоЛ. Б. від 25 грудня 2015 року представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було відмовлено в оформленні спадщинипісля померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Доказів постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_10 на час відкриття спадщини ОСОБА_4 не надала і до нотаріальної контори у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті чоловіка з заявою про прийняття спадщини позивач не зверталась.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Із медичної довідки вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку в терапевта у зв'язку з гіпертонічною хворобою ІІ-го ступеню. Крім того, позивач перебувала на лікуванні у денному стаціонарі поліклініки в жовтні 2013 року, серпні 2014 року та травні 2015 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, встановивши розгляд справи місцевим судом без визначення кола спадкоємців після померлого ОСОБА_10, виходив з того, що зазначені ОСОБА_4 періоди перебування на лікуванні до шестимісячного строку, протягом якого позивач мала подати заяву про прийняття спадщини, не входять, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_4 наявності об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило