Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Шаргород

справа № 130/766/18

провадження 2/152/488/18

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Соколовської Т.О.

за участі:

секретаря судового засідання Годованюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 Шаргородського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

учасники справи - не з'явилися

в с т а н о в и в:

I. Виклад позицій позивача та відповідача.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що відповідач сплачує на його користь аліменти в розмірі 500 грн. З часу присудження аліментів значно змінився рівень життя, підвищились ціни. Внаслідок постійного зростання цін в Україні, похилого віку, хвороб йому не вистачає грошей на прожиття. Відповідач не сплачує борг по аліментам, платить їх нерегулярно, тому він просить збільшити розмір аліментів з 500 грн. до 1000 грн. щомісячно.

У судове засідання сторони не з'явилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Позивач позовні вимоги підтримує, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІ. Заяви, клопотання сторін

Сторони клопотань, пов'язаних з розглядом справи, не заявляли.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11 год.30 хв. 18 травня 2018 року (а.с.18).

18.05.2018 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв'язку з тим, що долучені до позовної заяви копії письмових доказів не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України (а.с.26).

Ухвалою суду від 21.05.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с 40).

Розпорядженням в.о. голови Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.08.2018 року справу передано на розгляд до Шаргородського районного суду Вінницької області через неможливість утворити новий склад суду для розгляду справи після задоволення самовідводів суддів Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області ( а.с.65).

Вказана цивільна справа, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 року, передана для судового розгляду судді Шаргородського районного суду Вінницької області Соколовській Т.О. (а.с.68).

Ухвалою судді від 27.08.2018 року справа прийнята до провадження, призначено судове засідання на 10 годину 02 жовтня 2018 року (а.с.69). За заявою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 розгляд справи відкладено на 09 годину 16.11.2018 року.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 03.12.2015 року стягнуто з відповідача в даній справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання останнього в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 10.08.2015 року до припинення такого права.

На виконання зазначеного рішення суду 30.12.2015 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист (а.с. 98-99).

Постановою державного виконавця ВДВС Соломянського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 50581261 по виконанню виконавчого листа №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с.96).

Вказані обставини визнані відповідачем, та відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, не потребують самостійного доказування.

V. ОСОБА_3 права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України.

Правовідносини з приводу обовязку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентуються главою 17 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

За приписами ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд, враховує обставини справи, що позивачі є пенсіонерами, тобто в правовому розумінні непрацездатними, тому приходить до висновку, що останні потребують утримання свого сина, дочки.

У зазначеній главі 17 СК України відсутні норми, які б передбачали зміну розміру аліментів.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 273 СК України, яка міститься у главі 22 "Обовязок по утриманню інших членів сім'ї та родичів", передбачено, що, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Крім того, ч.4 ст.273 ЦПК України встановлено, що, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 року у справі "Рябих проти Росії", пункті 91 рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 року у справі "ОСОБА_5 проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач ОСОБА_1, як на підставу для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів посилається на зміну рівня життя, підвищення цін, свій похилий вік і хворобливий стан, при цьому на норми як матеріального так і процесуального права не посилається взагалі.

До матеріалів справи ОСОБА_1 долучив копію медичної карти амбулаторного хворого №2679, видану на його ім'я 12.11.2012 року, із якої вбачається, що в травні червня 2017 року він звертався на прийом до лікаря окуліста (а.с. 9 13). Вказані документи не можуть бути визнані судом письмовими доказами, оскільки вони не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, що регламентує порядок подачі письмових доказів, якими є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Письмові доками подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Надані ОСОБА_1 витяги з медичної карти амбулаторного хворого №2679 вказаним вимогам цивільного процесуального законодавства не відповідають.

Крім того, згідно з вимогами ст.203 СК України, у разі виникнення додаткових витрат на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, останні мають право звернутися до суду з позовом до дітей про стягнення додаткових витрат.

Що стосується зміни рівня життя, підвищення цін, похилого віку позивача, які, на думку ОСОБА_1, є підставою для збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступного.

На переконання суду, необхідність збільшення розміру аліментів визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка. На збільшення розміру аліментів впливає і майновий стан дітей.

Умовами для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, є також наявність доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, та в інших випадках, передбачених сімейним законодавством.

Свідченням потреби у збільшенні розміру аліментів є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку…

Положеннями ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року становить 1700 гривень, а для осіб, які втратили працездатність становить 1373 гривні.

Позивач ОСОБА_1 в правовому розумінні є непрацездатним, на час звернення до суду отримує пенсію за віком в розмірі 1339,28 грн. (а.с.78 - копія довідки), на його користь стягуються аліменти з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 500 грн., які останній протягом 2017 2018 років сплачує регулярно (а.с.100 копія довідки).

Крім того, поліпшенню матеріального стану ОСОБА_1 сприяє припинення стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням нею повноліття (а.с.94 довідка Жмеринського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області).

Щодо доходів відповідача, то суд констатує факт, що відповідач ОСОБА_2 не працює, що підтверджується витягом з його трудової книжки серії АВ №658173 (а.с.92). Доказів в підтвердження покращення матеріального становища відповідача ОСОБА_2, позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів в підтвердження позовних вимог переконує суд, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 76 - 81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст. 268, 273 ЦПК України, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 202, 205, 273 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім'я (найменування) cторін:

позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, житель ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Судове рішення складено і підписано суддею 16 листопада 2018 року.

Суддя: Т.О. Соколовська