Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 608/1321/15-ц

провадження № 61-6891св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року в складі судді Яковець Н. В. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Кузьми Р. М., Жолудько Л. Д., Сташківа Б. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ? ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення нарахованих відсотків, інфляційних втрат та 3 % річних.

Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено генеральний договір № 11/446-Г (далі - генеральний договір) на здійснення кредитних операцій в межах ліміту в розмірі 540 тис. дол. США, порядок і умови надання грошових коштів у користування визначаються кредитними договорами, укладеними в межах генерального договору, а саме: від 31 жовтня 2007 року № 11/450-К та від 31 жовтня 2007 року № 11/451-К.

У забезпечення належного виконання ОСОБА_4 зазначених договорів 29 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 11/446-п.

У результаті неналежного виконання боржником умов кредитного договору 03 червня 2010 року Чортківським районним судом ухвалено рішення про солідарне стягнення з відповідачів 4 700 853,35 грн кредитної заборгованості.

Оскільки вказане судове рішення станом на 02 липня 2015 року не виконано, банк просив стягнути солідарно з відповідачів донараховані відсотки за договорами за період з моменту ухвалення рішення суду в розмірі 418 657,68 дол. США, 3 337 605,88 грн інфляційних втрат та 423 076,80 грн 3 % річних.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року позов банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» 418 657,68 дол. США нарахованих відсотків, з яких: 207 883,07 дол. США за кредитним договором № 11/451-К та 210 774,61 дол. США за кредитним договором № 11/450-К, а також 423 076,80 грн 3 % річних та 3 654 судового збору. У решті позову банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов укладеного генерального договору виникла заборгованість, яка стягнута рішенням суду, яке не виконано, а тому стягненню з відповідачів підлягають нараховані за договорами відсотки в межах позовної давності та 3 % річних. Банк звернувся до суду в межах позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2016 року рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дослідив усі наявні в матеріалах справи докази і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального права.

У касаційній скарзі, поданій 22 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2016 року, і вирішити справу по суті, оскільки банк звернувся до суду з цим позовом поза межами позовної давності.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. Банк використав своє право на дострокове повне повернення кредитних коштів шляхом звернення у 2009 році з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, який судом було задоволено. З цим позовом банк звернувся до суду 02 липня 2015 року, тобто поза межами позовної давності, про застосування якої просили відповідачі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року поновлено ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Чортківського районного суду Тернопільської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу Перехідних положень ЦПК Україниу редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 лютого 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди установили, що 29 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено генеральний договір № 11/446-Г про надання банківських послуг з кредитування, за умовами якого сторони погодили, що відкриття кредитних ліній і видача кредитних коштів буде здійснюватися за окремими кредитними договорами. 13 лютого 2008 року до генерального договору була укладена додаткова угода № 1 про внесення доповнень.

31 жовтня 2007 року в межах генерального договору між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 11/450-К, за умовами якого ОСОБА_4 отримав на поточні потреби 300 тис. дол. США зі сплатою 11,5 % річних та строком повернення до 29 жовтня 2025 року.

31 жовтня 2007 року в межах генерального договору між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 11/451-К, за умовами якого ОСОБА_4 отримав на поточні потреби 240 тис. дол. США зі сплатою 14 % річних та строком повернення до 29 жовтня 2009 року.

У забезпечення належного виконання ОСОБА_4 умов укладеного генерального договору 29 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 11/446-п.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов укладених договорів банк у жовтні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

03 червня 2010 року Чортківським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» 4 700 853,35 грн заборгованості за кредитним договором та 1 900 грн судових витрат. Рішення суду не виконано.

Звернувшись у жовтні 2009 року до суду з позовом до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості за укладеними договорами, банк використав своє право дострокової вимоги повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та змінив строк дії договорів.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору.

За таких обставин висновки судів про солідарне стягнення відсотків за користування кредитними коштами з боржника та поручителя поза межами строку дії договору не відповідають положенням закону.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь банку нарахованих за кредитними договорами відсотків після ухвалення 03 червня 2010 року Чортківським районним судом Тернопільської області рішення, в розмірі 418 657,68 дол. США та ухвала апеляційного суду в цій частині підлягають скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову банку про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 нарахованих відсотків за кредитними договорами в розмірі 418 657,68 дол. США.

Щодо нарахування банком 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов'язання слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Звернувшись з цим позовом у липні 2015 року банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 3 % річних за період з червня 2012 року по травень 2015 року.

Оскільки відповідачі не виконали рішення Чортківського районного суду Тернопільської області 03 червня 2010 року про стягнення з них заборгованості за кредитними договорами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про застосування передбачених частиною другою статті 625 ЦК України санкцій за неналежне виконання грошового зобовязання.

Встановивши, що банк нарахував 3 % річних на суму грошового зобов'язання в межах позовоної давності, про застосування якої просили відповідачі, суди дійшли обгрунтованого висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку цієї сум

и.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції в зазначеній частині.

В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Керуючись статями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі

колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення нарахованих відсотків скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення нарахованих відсотків у розмірі 418 657,68 дол. США відмовити.

В іншій частині рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило