Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 464/4703/14-ц

провадження № 61-10229св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

представник позивача - Житній ОлександрОлександрович, Іващенко Ірина Олександрівна,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року у складі судді Мички Б. Р. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство Мальви ЛТД» (далі - ТОВ «ПідприємствоМальви ЛТД») та ПАТ «Універсал Банк», правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк») укладено кредитний договір №166/08. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов'язується надавати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку строковий кредит в іноземній валюті, що дорівнює 800 000 доларів США у порядку та на умовах, визначених цим договором. Банк надає позичальнику кредит згідно з умовами кредитного договору на підставі укладеної між сторонами відповідної додаткової угоди до кредитного договору, в якій зазначаються термін надання кредиту, а також терміни та розміри повернення/погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Підставою для надання банком кредиту позичальнику є укладена між сторонами така додаткова угода до кредитного договору. Пунктом 1.2.2 кредитного договору встановлено строк повернення кредиту не пізніше 24 червня 2013 року. 27 червня 2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до якої позичальнику наданий транш у розмірі 300 000 доларів США та строком повернення траншу не пізніше 24 червня 2013 року. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером № 015WCL від 27 червня 2008 року на суму 300 000 доларів США. 27 червня 2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, згідно з якою позичальнику наданий транш у розмірі 10 000 доларів США та строком повернення траншу не пізніше 24 червня 2013 року. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером № 015WCL від 27 червня 2008 року на суму 10 000 доларів США. 02 липня 2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 140 000 доларів США та строком повернення траншу не пізніше 24 червня 2013 року. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером № 015WCL від 02 липня 2008 року на суму 140 000 доларів США. 16 липня 2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 4 до кредитного договору, згідно з якою позичальнику наданий транш у розмірі 10 000 доларів США та строком повернення траншу не пізніше 24 червня 2013 року. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером № 015WCL від 16 липня 2008 року на суму 10 000 доларів США. 21 липня 2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 5 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 27 600 доларів США та строком повернення траншу не пізніше 24 червня 2013 року. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером № 015WCL від 21 липня 2008 року на суму 27 600 доларів США. 29 липня 2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 6 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 112 400 доларів США та строком повернення траншу не пізніше 24 червня 2013 року. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером № 015WCL від 29 липня 2008 року на суму 112 400 доларів США. 08 вересня 2008 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 7 до кредитного договору, згідно якої позичальнику наданий транш у розмірі 100 000 доларів США та строком повернення траншу не пізніше 24 червня 2013 року. Факт надання траншу підтверджується меморіальним валютним ордером № 15WCL/101339 від 08 вересня 2008 року на суму 100 000 доларів США. Пунктом 1.3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами, наданими у формі траншу, відповідач сплачує позивачу проценти в розмірі 12 mnth Libor + 8,88 процентів річних, якщо згідно з умовами кредитного договору не встановлений інший розмір процентної ставки. Відповідно до п. 1.3.2 кредитного договору за користування кредитними коштами (всією сумою або частиною) понад встановлений кредитним договором строк (зокрема, понад терміни, встановлені графіком погашення платежів, у разі наявності такого графіку) встановлюється нова процентна ставка 12 mnth Libor + 17,88 процентів річних за кредитом в доларах США. Такий розмір підвищеної процентної ставки підлягає застосуванню до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором. Додатковими угодами №№ 8-14 від 30 травня 2009 року сторони підтвердили прийняті на себе зобов'язання та встановили наступний порядок користування кредитними коштами, виданими позичальнику у формі траншів на підставі додаткових угод №№ 1-7, а саме: починаючи з 30 березня 2009 року позичальник сплачує банку проценти за користування траншами у розмірі 3 mnth Libor + 12,48 річних; за користування траншами понад встановлений відповідними додатковими угодами до кредитного договору строк встановлюється процентна ставка у розмірі 3 mnth Libor + 21,48% річних; встановлено нові графіки погашення кредитних коштів. 28 грудня 2009 року позичальником та банком укладена додаткова угода № 15 до кредитного договору, згідно якої встановлено новий графік погашення кредитної заборгованості по наданим позичальнику траншам на підставі додаткових угод №№ 1-7. 31 березня 2011 року між позичальником та банком укладена додаткова угода № 16 до кредитного договору, згідно якої встановлено новий графік погашення кредитної заборгованості по наданим позичальнику траншам на підставі додаткових угод №№ 1-7.

З урахуванням наведеного, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, який переданий в іпотеку згідно з договором від 27 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 3837 з подальшими змінами та доповненнями, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва НОМЕР_3 про право власності на індивідуальний житловий будинок, виданий Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 25 лютого 2008 року, та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0937 га, кадастровий номер НОМЕР_1, належної ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Львові 18 квітня 2008 року, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, визначеною незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ «Універсал Банк», яка виникла за кредитним договором, а саме: 795 072,66 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 15 серпня 2013 року становить 6 355 015,75 грн, з яких: 294 312,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2013 року становить 2 352 436,66 грн - заборгованість за додатком № 1 до додаткової угоди № 16 від 31 березня 2011 року до кредитного договору, в тому числі: 236 971,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2013 року становить 1 894 111,76 грн - заборгованість за тілом кредиту, 57 340,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2013 року становить 438 324,90 грн - підвищені проценти за користування кредитом; 500 760,55 доларів США, що за курсом НБУ на 15 серпня 2013 року становить 4 002 579,09 грн - заборгованість за додатком № 2 до додаткової угоди № 16 від 31 березня 2011 року, в тому числі: 399 085 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2013 року становить 3 189 686,416 грн заборгованість за тілом кредиту; 101 675,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2013 року становить 812 692,68 грн - підвищені проценти за користування кредитом.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача до відповідачів щодо наявності заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки вимоги банку погашені відповідно до частини п'ятої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року ПАТ «Універсал Банк» відмовлено у відкритті апеляційного провадження у вищезазначеній справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції отримано ПАТ «Універсал Банк» 29 червня 2016 року, проте апеляційну скаргу подано до суду 12 липня 2016 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, оскільки такий строк сплив 11 липня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 12 липня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необхідність відмови заявникові (банку) у відкритті апеляційного провадження у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження та ненаданням заяви про його поновлення.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» залишено без задоволення. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відсутній факт заборгованості боржника за цим договором.

Разом з цим, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо врахування при вирішенні цього спору правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 10 лютого 2016 року № 6-216цс14.

22 січня 2018 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції залишено поза увагою, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення припинення діяльності ТОВ «Підприємство Мальва ЛТД» оскаржувалось в касаційному порядку, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо відсутності заборгованості за кредитним договором.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанції безпідставно не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 10 лютого 2016 року № 6-216цс14, оскільки банк звернувся до суду з цим позовом у 2013 році, тобто задовго до ліквідації боржника ТОВ «Підприємство Мальви ЛТД».

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

13 квітня 2018 року ОСОБА_6 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25 червня 2008 року між позивачем ВАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Підприємство Мальви ЛТД» укладено кредитний договір № 166/08, та додаткові угоди до нього № 1 від 27 червня 2008 року, № 2 від 27 червня 2008 року, № 3 від 02 липня 2008 року, № 4 від 16 липня 2008 року, № 5 від 21 липня 2008 року, № 6 від 29 липня 2008 року, № 7 від 08 вересня 2008 року, №№ 8-14 від 30 травня 2009 року, № 16 від 28 грудня 2009 року, № 16 від 31 березня 2011 року, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 800 000 доларів США, а позичальник зобов'язувався повертати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному договором.

27 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки (нерухомого майна), який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу НорН. М. та зареєстровано в реєстрі за № 3837 з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до умов договору іпотеки відповідач з метою забезпечення зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 166/08 від 25 липня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем - ВАТ «Універсал Банк» та боржником -ТОВ «Підприємство Мальви ЛТД», передав в іпотеку: житловий будинок АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва НОМЕР_3 про право власності на індивідуальний житловий будинок, виданий Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 25 лютого 2008 року, та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0937 га, кадастровий номер НОМЕР_1, належну ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Львові 18 квітня 2008 року.

Судами також встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2015 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «Підприємство Мальви ЛТД».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено повністю. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 19 листопада 2015 року у справі № 914/687/15 скасовано. Матеріали справи передано на розгляд до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25 березня 2016 року у справі № 914/687/15, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 04 квітня 2016 року, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «Підприємство Мальви ЛТД». Встановлено, що вимоги всіх кредиторів до банкрута, в тому числі, що заявлені у даній справі, зокрема вимоги ПАТ «Універсал Банк» на суму 22 886 835,57 грн, а також ті вимоги, що не заявлені взагалі у цій справі, вважаються погашеними. Зобов'язано державного реєстратора провести державну реєстрацію припинення ТОВ «ПідприємствоМальви ЛТД» та внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення ТОВ «Підприємство Мальви ЛТД».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23 травня 2016 року у справі № 914/687/15 ухвалу Господарського суду Львівської області від 25 березня 2016 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» - без задоволення.

Судами встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Підприємство Мальви ЛТД» () станом на дату розгляду справи: здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи, номер запису 7002653, дата запису 27 листопада 2015 року.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель (іпотекодавець) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Частиною першою статті 12 цього Закону передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, укладаючи договір іпотеки, іпотекодавець бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із Єдиного державного реєстру.

Сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з унесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладено для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків повинно бути предметом спеціальної домовленості між такою особою та кредитором.

Такий правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року в справі № 6-84цс15, від 10 лютого 2016 року в справі № 6-216цс14.

Підстав відступити від цих висновків щодо застосування норм права Верховним Судом не вбачається.

Судом встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» реалізував своє право іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись до суду з позовом до відповідачів у серпні 2013 року, в період дії іпотечного договору, коли зобов'язання, забезпечене іпотекою, належним чином не виконувалося, та до винесення господарським судом ухвали про ліквідацію боржника у листопаді 2015 року і виключення останнього з Єдиного державного реєстру у листопаді 2015 року.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову через припинення юридичної особи боржника є помилковими, та такими, що не відповідають встановленим обставинам справи з урахуванням наданих сторонами доказів, оскільки саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням та його виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не тягнуть за собою припинення зобов'язання, адже до цього іпотекодержателем було пред'явлено відповідну вимогу до іпотекодавця в позовному провадженні про звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки він належним чином не виконував взяте на себе зобов'язання з погашення боргу.

Також суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, не перевірив належним чином підстав позову, з яким банк звернувся до суду, розміру заборгованості боржника, не з'ясував чи перейшло право власності (право господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, з огляду на наявність заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року у справі № 1319/3184/12-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна, набутого за час шлюбу.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За правилами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, який повинен урахувати викладене й залежно від установленого вирішити спір.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з'ясованих обставин справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скарги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 червня 2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик