СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1665/18

пр. № 2/759/3639/18

09 листопада 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення нарахованої, але невиплаченої при звільненні заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін, грошової компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на окристь позивача середній заробіток, що підлягає виплаті станом на 03.12.2017 у розмірі 47083 грн 52 коп.; компенсацією втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін (індексація), підлягає сплаті станом на 03.12.2017 у розмірі 10985 грн 98 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивч працював у ДП «Укрдорзв'язок», якого 13.01.2014 звільнено, однак при розрахунку в день звільнення позивач не отримав нараховану заробітну плату за період з травня 2013 р. по січень 2014 р. після чого рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2016 із ДП «Укрдорзв'язок» стягнено заборгованість по заробітній платі у розмірі 19865 грн 04 коп., середнього заробітку у розмірі 42485 грн 52 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 34540 грн 95 коп., однак відповідач рішення суду не виконав у добровільному порядку, тому на підставі виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №759/19754/15-ц Святошинським РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві примусово виконано вказане рішення, 04.12.2017 Святошинським РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відповідно до виконавчого листа та 12.12.2017 було перераховано кошти на рахунок позивача. З моменту прийняття рішення пройшов значний період часу, тому позивач посилається на ст.ст. 116, 117 КЗпП України та просить стягнути компесацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін в період з лютого 2014 р. по вересень 217 р., затримку заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін, грошової компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 02.04.2018 предстанвиком подано до суду відзив в якому просив відмовити у задоволені позову, оскільки позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства (а.с. 16).

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2016 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ДП «Укрдорзв'язок» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, та відшкодування моральної шкоди та стягнено з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 19865 грн 04 коп., середнього заробітку у розмірі 42485 грн 52 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі 34540 грн 95 коп., (а.с. 4).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криімнальних справ від 12.07.2017 касаційну скаргу ДП «Укрдорзв'язок» відхилено, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2016 залишено без змін (а.с. 6).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

05.12.2017 заступником начальника Святошинського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві закінчено виконавче провадження №53844536 по виконавчому листу №759/19754/15-ц виданий 29.06.2016 на підставі виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2016 згідно виконавчого документу (а.с. 7).

Згідно виписки по рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2 станом на 12.12.2017 йому перераховано кошти у розмірі 96891 грн 51 згідно розпорядження держ. вик. №53844536 від 04.12.2017 (а.с. 9).

Згідно розділу VI ЦПК України. що регулює процесуальні питання пов'язані з виконанням судових рішень та Закону України «Про виконавче провадження» з моменту коли рішення суду вступило в закону силу розпочинається особлива стадія цивільного майнових та особистих немайнових прав громадян шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та процесу, а саме стадія виконання судового рішення. Виконанням рішень завершується процес захисту суб'єктивний порядок, визначений Конституцією та законами України.

Відповідач є державним підприємством, порядок виконання рішення стосовно нього регламентується ще одним спеціальним законом, а саме Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Законом України «Про виконавче провадження» встановлений єдино можливий спосіб стягнення та розподілу стягнутих грошових коштів. Цей спосіб полягає в тому, що органом державної виконавчої служби накладають арешти на рахунки боржника, здійснюють стягнення грошей по цим рахункам, розміщують стягненні кошти на депозитних рахунках, а потім перераховують їх стягувачам. Позивач є таким стягувачем в розумінні Закону України «Про виконавче провадження». При цьому позивач, як стягувач не повинен займати пасивну позицію, про це прямо вказано в законі.

Так, згідно ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Натомість позивачем у своїй позовній заяві не вказав, чи подав він заяву до виконавчої служби, а якщо подав то чому виконавча служби так довго перераховувала ці кошти, хоча законом передбачено 10 днів. Також слід зазначити зо згідно закону відповідач не повинен втручатися у відносини між стягувачем та державною виконавчою службою.

Слід також вказати, що ані позивачем ані державним виконавцем не дотриманні вимоги ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якою встановлено особливості виконання судових рішень щодо державних підприємств.

Таким чином, затримка виплата позивачеві грошових коштів сталася не з вини відповідача, а внаслідок дій самого позивача та державного виконавця.

Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в установленому порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В ч. 1 ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем витримано всі вимоги чинного законодавства та жодним чином не порушено прав позивача.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; Законом України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 15, 20 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 417 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення нарахованої, але невиплаченої при звільненні заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 09.11.2018.