АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/4580/16-ц

Провадження № 22ц/790/1612/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коваленко І.П.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року (в складі судді Хайкіна В.М.),

встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 68409, 00 грн. за 2013 рік, в сумі 48321, 00 грн. за 2014 рік, а всього стягнути 116730, 00 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що 14.10.1989 року уклала шлюб з відповідачем - ОСОБА_2, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2012 року був розірваний. Від шлюбу мають малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачем. На підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2013 року відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку по в/л № 2419/9563 від 04.04.2013 року та повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини по в/л № 2419/9564 від 14.04.2013 року. Так, станом з вересня (серпня) 2013 року по 14.02.2016 року включно, внаслідок невиконання рішення про стягнення аліментів за ОСОБА_2 утворилася заборгованість по сплаті аліментів за період: з вересня (серпня) 2013 року по грудень 2013 року включно у сумі 35627, 00 грн. (в/л №2419/9563 від 04.04.2013 року) та 32782, 00 грн. (в/л №2419/9564 від 14.04.2013 року); з січня 2014 року по березень 2014 року включно у сумі 22333, 00 грн. (в/л №2419/9563 від 04.04.2013 року) та 3658, 00 грн. (в/л №2419/9564 від 14.04.2013 року); з квітня 2014 року по червень 2014 року включно у сумі 22330, 00 грн. (в/л №2419/9563 від 04.04.2013 року) та підтверджується доданими до заяви розрахунком державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та довідкою про неотримання аліментів Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (за період з квітня 2014 року по червень 2014 року включно).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважав вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2013 року з відповідача присуджено аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 20.12.2012 року. Відповідач завжди сумлінно виконує свої батьківські обовязки, піклується про дітей, перераховує кошти на їх утримання. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2014 року встановлено, що відповідач надавав допомогу позивачеві на утримання дітей та протягом 2013-2014 рр. перерахував на карту ПАТ КБ «Приватбанк» позивача грошові кошти у розмірі 23929,09 грн., окрім того судом встановлено, що відповідачем за період з січня 2013 року по липень 2014 року на підставі укладеного договору з ОСОБА_7 на проведення реабілітації сина ОСОБА_8 сплачено 76000 грн. В ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.10.2014 року, якою рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2014 року залишено без змін, встановлено, що окрім перелічених вище платежів на утримання дітей, відповідач у період з 2013 року о 2014 рік матеріально допомагав вже дорослій доньці ОСОБА_5 на суму 42000 грн., а також для задоволення потреб дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідач перераховував через банк довіреній особі ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 30000 грн. на оплату транспортних послуг. Перелічені обставини не заперечувались позивачем. Оскільки заборгованість по сплаті аліментів відсутня, тому підстав для стягнення неустойки немає. Також наголошував на пропуску строку позовної давності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції не взяті до уваги довідки, видані Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та Красногвардійським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про неотримання аліментів.

04 квітня 2018 року до апеляційного суду Харківської області надійшов відзив представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 на апеляційну скаргу, в якому останній вказує, що у рішенні суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було надано копії, знятих з копій, довідок, тому судом вказані копії довідок були дослідженні, але визнанні не належним доказами. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 відсутня.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.10.1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірвано згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2012 року.

Від шлюбу мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджують свідоцтва про народження.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2013 року по справі № 419/9563/2012 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання його дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно.

Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до ст.3 конвенції держави-учасниці зобов'язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, як зазначено в статті 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.

Це положення також відображене в статті 180 Сімейного кодексу, згідно з якою батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Із норм чинного сімейного законодавства вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками стосовно порядку чи розміру аліментів кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Так, у постанові ВСУ від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16 зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2014 року по справі № 204/2428/2014-ц встановлено, що відповідач надавав допомогу позивачеві на утримання дітей та протягом 2013-2014 рр. перерахував на карту ПАТ КБ «Приватбанк» позивача грошові кошти у розмірі 23929,09 грн., окрім того судом встановлено, що відповідачем за період з січня 2013 року по липень 2014 року на підставі укладеного договору з ОСОБА_7 на проведення реабілітації сина ОСОБА_8 сплачено 76000 грн.

В ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.10.2014 року, якою рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2014 року залишено без змін, встановлено, що окрім перелічених вище платежів на утримання дітей, відповідач у період з 2013 року о 2014 рік матеріально допомагав вже дорослій доньці ОСОБА_5 на суму 42000 грн., а також для задоволення потреб дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідач перераховував через банк довіреній особі ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 30000 грн. на оплату транспортних послуг. Перелічені обставини не заперечувались позивачем.

Із довідки про доходи, виданої ОСОБА_2 Харківською митницею ДФС від 01.09.2016 року № 20700502/185, вбачається, що його загальна сума доходу за період з 09/2012 року по 07/2013 року за винятком аліментів становить 73727, 15 грн. З цього доходу (за вирахуванням податків та внесків) утримані аліменти на загальну суму 33975, 74 грн. (а. с. 84).

Із довідки про доходи, виданої ОСОБА_2 відділом організації документування і роботи з документами Дніпропетровської митниці ДФС від 25.08.2016 року № 95, вбачається, що його загальна сума доходу за період з 07/2014 року по 11/2015 року становить 125296,58 грн. З цього доходу (за вирахуванням податків та внесків) утримані аліменти на загальну суму 37672,11 грн. Аліменти утримувалися з заробітної плати ОСОБА_2 у період з липня 2014 року по листопад 2015 року у розмірі 1/6 частини доходу у повному обсязі. У листопаді 2015 року (після звільнення) був нарахований лікарняний за 10.2015 рік, з якого також утримано аліменти. Заборгованість по аліментам ОСОБА_2 у Дніпропетровській митниці ДФС відсутня. Водночас на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника ВП № 45054222 щодо стягнення аліментів з заробітної плати ОСОБА_2 утримувався борг по аліментах, який за станом на 01.09.2014 року становив 4176, 88 грн., враховуючи суми аліментів, що утримувалися з заробітної плати ОСОБА_2 з дня прийому його на роботу по момент отримання постанови ДВС (т. б. з 14.07.2014 по 26.11.2014 року) у розмірі 35 % за його власною заявою. Сума боргу погашена у повному обсязі.

Відповідно до статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Згідно правового висновку, зазначеного у Постанові ОСОБА_10 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, визначений порядок нарахування пені по несплаті або несвоєчасній сплаті аліментів, відповідно до якого загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках

Згідно відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра від 30.07.2018 року заборгованість на 31.03.2014 року була відсутня, заборгованість зі сплати аліментів була нарахована за період з 01.04.2014 року до 31.08.2014 року у розмірі 5028,35 грн.

Колегією суддів неодноразово оголошувались перерви у справі з метою отримання інформації щодо розміру несплачених аліментів за цей період та відповідно нарахованої суми аліментів за перший місяць; кількості днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; нарахованої суми аліментів за другий місяць; кількості днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; нарахованої суми аліментів за останній місяць перед подачею позову та кількості днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Однак, таких доказів суду не було надано.

Представником позивача надавався розрахунок пені виходячи з розміру заборгованості за один місяць 1257 грн. (5028 грн. : 4). Однак, колегією суддів не може бути прийнятий цей розрахунок, оскільки він суперечить вимогам ст..196 СК України та правовій позиції, зазначеній у Постанові ОСОБА_10 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року .

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у позові з інших підстав.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментіввідмовити з інших підстав.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_11