Справа № 727/5587/18
Провадження № 2/727/1220/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Іванченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, -

Встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3В звернулись до суду з позовом до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Чернівецької міської ради про відшкодування шкоди заподіяної незаконним рішенням посилаючись на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці. Квартири №1 та №2 в цьому будинку на час виникнення спірних правовідносин належали ОСОБА_4

У будинку також є приміщення спільного користування, зокрема: приміщення горищного простору.

Пунктом 1.21. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.08.2011 року №501/14 «Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та внесення змін в деякі рішення виконавчого комітету» ОСОБА_4 надано містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок на реконструкцію власних квартир №1 та №2 загальною площею 108,30 кв.м. з надбудовою орієнтовною площею 40,00 кв.м. в будинку №22 по вулиці Аксенина (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці.

В подальшому п.1.21. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.08.2011 року №501/14 постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.07.2013 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 року, визнано протиправним та скасовано. Крім того, вказаний пункт рішення скасовано і рішенням виконавчого комітету від 22.09.2015 року №534/18.

Внаслідок проведеної ОСОБА_4 реконструкції квартир №1 та №2 у зазначеному будинку, на підставі протиправного рішення виконкому, їм завдано майнової та моральної шкоди, що виражена у майнових витратах спричинених руйнуванням квартири №3, грошових затратах щодо приведення будинку в попередній стан, душевних стражданнях, погіршення стану здоровя, необхідністю участі у судових засіданнях та витратах на правову допомогу.

Вони понесли майнову шкоду на загальну суму 103198,64 грн., а саме: 91637,24 грн. вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 621,11 грн. вартість придбаних білетів для участі в судових засіданнях, 80,29 грн. судовий збір для розгляду справи у Вищому адміністративному суді України, 10860 грн. витрати на правову допомогу.

Також вони понесли моральні страждання, в них погіршився стан здоровя, вони зазнали розчарування, психічного напруження, стурбованість та тривогу через порушене право у звязку з неправомірним рішенням та оцінюють моральну шкоду в розмірі 37500 грн. на кожного.

Відповідно до ч.8 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

А тому просили суд стягнути з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на їх користь суму 103198,64 грн. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, а також стягнути з Чернівецької міської ради та виконавчого комітету Чернівецької міської ради по 37500 грн. з кожного у відшкодування заподіяної моральної шкоди на кожного з них.

Позивачі в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та відповідях на відзиви, просили позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Доповнила, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, які надані на підставі рішення від 23.08.2011 року №501/14 є вихідними даними на проектування обєкта будівництва і не є документом дозвільного характеру, який дає право на виконання будівельних робіт. Для їх отримання законодавством передбачено надання органу з питань містобудування та архітектури вичерпного комплекту документів. Вимог, щодо надання згоди сусідів чи інших осіб на їх отримання законодавством не передбачено. В даному випадку відсутній причинно-наслідковий звязок між рішенням від 23.08.2011 року №501/14 та наслідком фактично-виконаних робіт, також відсутні належні і допустимі докази завдання позивачам майнової та моральної шкоди.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.09.2005 року позивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.08.2005 року (а.с.17).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 28.04.2011 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 08.04.2011 року є власниками по 1/3 кожен вказаної квартири (а.с.18).

Власником квартир №1 та №2 в будинку №22 по вулиці Аксенина (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці, на час виникнення спірних правовідносин, був третя особа ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу квартири від 20.08.2004 року та від 11.10.2004 року (а.с.101-102).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.10.2008 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.02.2009 року та ухвалою Верховного Суду України (а.с.90-96), в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист права власності шляхом заборони дій, які порушують права власника, знесення самочинного будівництва відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено, виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 приміщення у будинку №22 по вулиці Аксенина (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці та визнано за ними право власності на ці приміщення, в тому числі і на частину приміщення горища площею 30,9 кв.м. та 18.2 кв.м. відповідно.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Чернівці ради від 24.01.2007 року №7/1, ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на реконструкцію квартири (а.с.82), однак постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.04.2007 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2007 року (а.с.83-87), адміністративний позов ОСОБА_4 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Чернівці ради задоволено частково, рішення від 24.01.2007 року №7/1, яким ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на реконструкцію квартири скасовано, зобовязано виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Чернівці ради розглянути питання щодо надання дозволу ОСОБА_4 на реконструкцію квартир у відповідності до робочого плану проекту та технічного завдання.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Чернівці ради від 17.10.2007 року №168/10 дозволено ОСОБА_4 виконати за власний рахунок реконструкцію квартир №1 та №2 в будинку №22 по вулиці Аксенина (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці з метою обєднання двох квартир в одну (а.с.88-89).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2010 року залишено без змін постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.04.2009 року, якою відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Шевченківської районної в м. Чернівці ради, виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Чернівці ради про визнання незаконним рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради у місті Чернівцях від 17.10.2007 року №168/10 в частині надання дозволу ОСОБА_4 виконати за власний рахунок реконструкцію квартир №1 та №2 в будинку №22 по вулиці Аксенина (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці (а.с.97-99).

Відповідно до п.1.21. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради «Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудов земельних ділянок та внесення змін в деякі рішення виконавчого комітету» від 23.08.2011 року №501/14 ОСОБА_4 надано містобудівні умови і обмеження на реконструкцію власних квартир №1 та №2 загальною площею 108,30 кв.м. з надбудовою орієнтовною площею 40,00 кв.м. в будинку №22 по вулиці М.Фрунзе (на даний час вулиця Аксенина) згідно з додатком (а.с.108-110).

Пунктом 6 вказаного рішення визначено, що воно дає право на отримання інших вихідних даних на проектування обєкта містобудування та здійснення проектно-вишукувальних робіт у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п.п.7.1, 7.2, 7.3 рішення від 23.08.2011 року №501/14 субєктів містобудування, в т.ч. і ОСОБА_4 зобовязано при проектуванні і здійсненні будівництва обєкта містобудування дотримуватися містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, розробити в ліцензованій проектній організації проектну документацію на будівництво обєкта містобудування згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, затвердити її в установленому законом порядку, приступити до виконання будівельних (підготовчих) робіт після реєстрації декларації про початок будівельних (підготовчих) робіт щодо обєктів, які належать до І, ІІ і ІІІ категорії складності.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.07.2013 року по справі №2а/2470/3473/11, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 року (а.с.28-32, 36-38), визнано протиправним та скасовано п.1.21 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради «Про надання громадянам містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та внесення змін в деякі рішення виконавчого комітету» від 23.08.2011 року №501/14.

Вказаними судовими рішеннями встановлено те, що виконавчий комітет, приймаючи рішення не взяв до уваги фактичний стан щодо права власності співвласників будинку у частині користування належним їй майном, що призвело до порушення права власності інших співвласників будинку у частині користування належним їм майном.

Відповідно до висновку судової додаткової будівельно-технічної експертизи від 19.07.2016 року №472 (а.с.47-55) вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно провести в приміщеннях квартири №3, мансарди та підвалу в житловому будинку №22 по вулиці Аксенина (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці, для усунення наявних пошкоджень конструктивних елементів, які виникли внаслідок перепланування власником квартир №1 та №2, становить 91637,24 грн.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Частинами 1 та 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності врегульовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч.5 ст. 26 Закону України №3038-VI проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Частиною 3 ст. 29 Закону України №3038-VI передбачено, що основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; завдання на проектування, що визначають обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень та властивостей обєкта містобудування, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складаються з урахуванням містобудівних умов та обмежень, технічних умов.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України №3038-VI вказано, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до обєктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст. 29 Закону України №3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Рішення про відмову у видачі вихідних даних приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно з ч.ч.8, 9 ст. 29 Закону України №3038-VI до містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109 затверджено Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст.

Відповідно до п.п.2.2, 2.4 Порядку № 109 для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого обєкта будівництва. Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно зі ст.ст.1, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, проект - документація для будівництва обєктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, обємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного обєкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За приписами п.п.2, 3 ст.34 Закону України №3038-VI змовник має право виконувати будівельні роботи після: реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо обєктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; видачі замовнику відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо обєктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Повноваженнями щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, органи з питань містобудування та архітектури сільських, селищних, міських рад на час виникнення спірних правовідносин Законом України №3038-VI наділені не були.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави вважати, що процес будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) являє собою комплекс послідовних заходів, що включають: отримання вихідних даних, складовою яких є містобудівні умови та обмеження; підготовку та затвердження на основі завдання на проектування і містобудівних умов проектної документації з дотриманням державних стандартів, будівельних норм і правил; отримання (реєстрації) документа, що дає право на виконання будівельних робіт; безпосереднє виконання будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.

Містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для будівництва. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обовязковим для всіх субєктів містобудівної діяльності.

Містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації, вичерпний перелік якої не передбачає згоди сусідів, інших осіб чи перевірки фактичного стану власності. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень. Невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва обєкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

Аналогічна позиція вказана у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №803/1231/17, від 14.08.2018 року у справі № 823/5265/15 та від 21.08.2018 року у справі №445/765/16-а.

Окремо взяті містобудівні умови та обмеження не дають підстав для здійснення заходів з реконструкції обєкта містобудування, а є підставою для розробки проектної документації відповідно до завдання на проектування з дотриманням державних стандартів, будівельних норм і правил.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 на підставі ч.4 ст. 357, ч.1 та ч.2 ст. 383 ЦК України мав право на здійснення реконструкції належних йому на праві власності квартир №1 та №2 в будинку №22 по вулиці Аксенина (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці з метою обєднання двох квартир в одну, в тому числі і за рахунок приміщень, які зазначені в рішенні Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.10.2008 року. Вказана обставина підтверджується чинним рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Чернівці ради від 17.10.2007 року №168/10, яке прийняте на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.04.2007 року. Законність вказаного рішення виконавчого комітету також була предметом дослідження в судовому порядку.

Для проведення реконструкції вказаних квартир ОСОБА_4 необхідно було отримати вихідні дані на проектування, в т.ч. і містобудівні умови та обмеження, розробити проектну документацію, отримати (зареєструвати) документ, що надає право на виконання будівельних робіт, виконати будівельні роботи відповідно до державних стандартів, будівельних норм і правил.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Під причинним звязком між протиправним діянням і шкодою звичайно розуміють такий обєктивно існуючий взаємозвязок між явищами, при якому одне з них з неодмінно породжує інше.

Оскільки містобудівні умови та обмеження, які видаються органами містобудування та архітектури на основі місцевої містобудівної документації за заявою замовника будівництва без відповідної згоди сусідів чи інших осіб, є лише вихідними даними до потенційно проектованого обєкта будівництва (реконструкції), а подальше проектування та виконання будівельних робіт повинно здійснюватись з дотриманням державних стандартів, будівельних норм і правил та без порушень прав інших співвласників будинку, суд приходить до висновку про відсутність безпосереднього причинного звязку між рішенням від 23.08.2011 року №501/14 та фактичним станом квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці після реконструкції квартир №1 та №2, що відображено у висновках будівельно-технічних експертиз №110 від 06.02.2014 року та №472 від 19.07.2016 року.

За відсутності безпосереднього причинного звязку між рішенням від 23.08.2011 №501/14 та фактичним станом квартири АДРЕСА_1 (колишня вулиця Фрунзе) м. Чернівці, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1173 ЦК України щодо відшкодування майнової шкоди.

Що стосується доводів позивачів щодо понесених судових витрат в межах розгляду адміністративної справи №2а/2470/3473/11 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не приймали участі в розгляді справи №2а/2470/3473/11 в якості позивачів, в матеріалах справи відсутні докази визнання їхньої явки Вінницьким апеляційним адміністративним судом та Вищим адміністративним судом обовязковою, суд не вважає дані витрати збитками (шкодою) в розумінні ст.22 ЦК України.

Крім того, розподіл судових витрат, повязаних з розглядом справи, повинен здійснювати суд, який розглядає справу, відповідно до процесуального закону на момент ухвалення рішення, а тому, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування виконавчим комітетом Чернівецької міської ради майнової шкоди позивачам, в звязку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення з виконавчого комітету Чернівецької міської ради моральної шкоди, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд вважає, що дії виконавчого комітету Чернівецької міської ради в частині прийняття рішення від 23.08.2011 року №501/14 призвели до порушення нормальних життєвих звязків позивачів та до погіршення стану здоровя, що зумовило позивачів вживати додаткові зусилля для організації свого життя, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь кожного з позивачів необхідно стягнути у відшкодування заподіяної моральної шкоди суму 3000 грн. кожному.

Щодо позовних вимог про стягнення з Чернівецької міської ради моральної шкоди, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницькі органи місцевого самоврядування (ради), сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Виконавчий комітет Чернівецької міської ради хоча і підзвітний міській раді, однак Чернівецька міська рада рішення від 23.08.2011 року №501/14 не приймала, внесений на нього протест прокурора не розглядала, в звязку з чим відсутній факт завдання Чернівецькою міською радою моральної шкоди позивачам, а тому відсутні підстави для задоволення в цій частині позовних вимог.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача виконавчого комітету Чернівецької міської ради підлягають стягненню на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі по 28,19 грн. на кожного.

Крім того, з відповідача виконавчого комітету Чернівецької міської ради необхідно стягнути на користь держави судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 28,19 грн., оскільки позивачка ОСОБА_2 при подачі позову була звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належить стягнути у відшкодування моральної шкоди суму 3000 грн. на кожного, задовольнивши частково позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 319, 357, 383, 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 3028,19 грн.

Стягнути з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 3000 грн.

Стягнути з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_3 3028,19 грн.

Стягнути з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь держави судовий збір в сумі 28,19 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 29 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: