Справа № 630/591/18
Провадження № 2/630/393/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 630/591/18 (провадження №2/630/393/18) за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 35,70 кв.м., житловою площею - 13,90 кв.м., з ганком літ. «а1» та фундаментом під прибудову літ. «А1-1», та наступними надвірними будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», погрібом літ. «бп», ганком літ. «б», вбиральнею літ. «В», сараєм літ. «Г», сараєм літ. «Д», огорожею №1-5, колодязем літ. «К» та вигрібною ямою літ. «Я» в порядку набувальної давності, -

встановив:

В обґрунтування заявленого позову позивач вказував, що право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано, а вказаний житловий будинок був збудований подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не мали спадкоємців. Оскільки ОСОБА_2 була людиною похилого віку, то позивач допомагав їй по господарству, а після її смерті з 2003 року позивач ОСОБА_1 відкрито, добросовісно, безперервно користується вказаним житловим будинком, сплачує комунальні послуги та обробляє земельну ділянку, а тому звернувся з вказаним позовом до суду з метою оформлення права власності на нього.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він та його мати проживали неподалеку від ОСОБА_2 та були з нею добре знайомі. Саме тому ОСОБА_2 попросила маму позивача доглядати за нею та допомагати їй по господарству. Також позивач додав, що він був демобілізований із ЗСУ в 2002 році та з цього часу разом із своєю мамою доглядали за ОСОБА_2, виконували у неї вдома хатню роботу, так як вона була на той час людиною похилого віку. Крім того, його мама ОСОБА_4 за власний кошт здійснила поховання ОСОБА_2 після її смерті. На даний час він особисто проживає в даному житловому будинку та слідкує за його технічним станом і сплачує комунальні послуги.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні обставини, викладені в позові підтримала повністю, та позов просила задовольнити.

Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок без участі її представника, за наявними у справі документами та відповідно до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи та подані суду докази, суд встановив наступне.

Спірним є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 13,90 кв.м., загальною площею 35,70 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на який відповідно до довідки КП «Люботинське БТІ» №б/н від 04 вересня 2018 року не зареєстровано. А також адреса житлового будинку змінилась з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 згідно протоколу №28 від 18 листопада 1961 року рішення виконкому Люботинської міської ради Харківської області, а назва з АДРЕСА_3 змінилась на АДРЕСА_1 на підставі рішення №544 виконкому Люботинської міської ради Харківської області від 26 червня 2007 року, крім того, нумерація змінена з №133а на №97 згідно рішення виконкому Люботинської міської ради депутатів трудящих від 28 листопада 1968 року, протокол №26.

Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого КП «Люботинське БТІ» на замовлення ОСОБА_1 станом на 04 вересня 2018 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, в 1962 році були побудовані: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 35,70 кв.м., житловою площею 13,90 кв.м., підсобною площею 21,80 кв.м., з ганком літ. «а1», з фундаментом під прибудову літ. «А1-1», а також сарай літ. «Б», з ганком літ. «б», погріб літ. «бп»,сараї літ. «Г», літ. «Д», вбиральня літ. «В», колодязь літ. «К», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 1-5.

Відповідно до архівного витягу протоколу №7 виконкому Люботинської міської ради депутатів трудящих від 29 березня 1960 року земельна ділянка площею 600 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, надана в безстрокове користування ОСОБА_3 для будівництва житлового будинку.

. Станом на 1962 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_3 набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого повторно відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області 04 серпня 2007 року.

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто в період дії Цивільного кодексу країни 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2.

За повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 1307/01-16 від 17 жовтня 2018 року після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що в нарядах відкритих спадкових справ нотаріальної контори за 1971-1972 роки відкритої спадкової справи свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Тому суд приходить до висновку про те, що спадщину у виді домоволодіння прийняли дружина спадкодавця ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, так як використовували житловий будинок для проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2, виданого відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області 16 грудня 2003 року, актовий запис про смерть №576.

Також із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №8 від 08 листопада 2018 року вбачається, що місцем проживання ОСОБА_2 на час її смерті зазначено АДРЕСА_1.

Враховуючи, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно із повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1307/01-16 від 17 жовтня 2018 року, після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались.

Також як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №139630101 від 29 вересня 2018 року інформація про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 інформація відсутня.

Отже, на теперішній час спірне майно ніким не витребувано.

Згідно із актом, складеному 03 жовтня 2018 року депутатом Люботинської міської ради Харківської області Устоєва А.Д. у присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з 2003 року і по даний час проживає ОСОБА_1, який за власний кошт здійснює ремонтні роботи та догляд за вказаним житловим будинком, сплачує комунальні послуги, а тому житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться в належному стані та повністю придатний до життя.

Крім того допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що ОСОБА_1 є його товаришем, знайомий з ним з 2003 року та за його проханням допомагав йому будувати паркан за адресою: АДРЕСА_1. Свідок також повідомив суд, про те, що він допомагав позивачу ОСОБА_1 робити ремонт у житловому будинку, саджати дерева, а на даний час ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_8 продовжують проживати у вказаному житловому бидинку.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 постійно з 2003 року проживає в данному житловому будинку з початку сам, а потім разом із своєю сім'єю. На даний час користується ним в цілому, доглядає за ним та сплачує комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій про сплату послуг за електропостачання. Тобто позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 за життя ОСОБА_2 отримав право користуватися будинком в цілому та земельною ділянкою, мав вільний доступ до домоволодіння, відкрито та безперервно володів нерухомим майном протягом останніх десяти років, а також те, що ніхто не заявив про свої права на спірний будинок, суд задовольняє позов в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 529, 549, ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний НОМЕР_3, право власності на житловий будинок літ. «А-1»загальною площею 35,70 кв.м., житловою площею 13,90 кв.м., з ганком літ. «а1», фундаментом під прибудову літ. «А1-1» з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя О. О. Малихін