Справа № 157/293/18 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б.С.
Провадження № 22-ц/773/917/18 Категорія: 25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача - Лисенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 червня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи його тим, що 12 жовтня 2017 року відбувся страховий випадок, а саме: трапилася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача та автомобіля марки «ЗИЛ 137Б», номерний знак НОМЕР_1. 17 жовтня 2017 року позивач подав до Волинського обласного управління ПрАТ «УПСК» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до висновку розмір завданого позивачу матеріального збитку становить 9598,77 грн. Однак у виплаті позивачу страхового відшкодування відповідач відмовив, посилаючись на те, що на момент настання ДТП транспортний засіб марки «Фольксваген Пасат» не міг вважатися наземним транспортним засобом у розумінні пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та забезпеченим транспортним засобом у розумінні пункту 1.7 статті 1 цього Закону. Також було вказано на те, що позивач не був законним володільцем та правомірним користувачем пошкодженого транспортного засобу, в зв'язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована.

Зазначає, що обидва автомобілі, які були пошкоджені під час ДТП, є забезпеченими транспортними засобами, відповідно до страхових полісів: ПрАТ «ПЗУ Україна» АК № 6214277 та ПрАТ «УПСК» АК №1434034. Крім того, позивач зазначає, що в зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач має сплатити пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, а також у- три проценти річних від простроченої суми за прострочення грошового зобов'язання.

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь кошти в сумі 9598,77 грн. страхового відшкодування, 5000 грн. моральної шкоди, 2000 грн. витрат, пов'язаних із визначенням розміру завданих збитків, 503,56 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 278,65 грн. пені та інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та понесені ним судові витрати по справі.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи просив оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення суду про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач у даному випадку не є особою, відповідальність якої застрахована, в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а керований ним автомобіль, не є забезпеченим транспортним засобом, у розумінні п. 1.7 ст. 1 цього Закону, а тому ОСОБА_2 не має права на отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому п. 32.2 ст. 32 Закону.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2017 року на автодорозі сполученням с. Клітицьк - м. Камінь-Каширський Волинської області трапилася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля марки «ЗИЛ 137Б», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3. Тоді ж за згодою обох водіїв було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке 17 жовтня 2017 року позивач подав до Волинського обласного управління ПрАТ «УПСК», яким було забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки «ЗИЛ 137Б» згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1434034 (а.с. 9-11). Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно полісу № АК/6214277 (а.с. 12).

Листом від 01.03.2018 року відповідач відмовив позивачу в виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що належний останньому автомобіль марки «Фольксваген Пасат», не є забезпеченим транспортним засобом згідно із п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки перебуває на території України з порушенням правил ввезення транспортних засобів на її митну територію, а тому підстав для виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування в порядку, передбаченому п. 33.2 ст.33 цього Закону, немає (а.с. 13).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпечуваного транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, зокрема, на отримання страхового відшкодування, в порядку, передбаченому п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виникає лише за умови, що обидва транспортні засоби, які стали учасниками ДТП, є забезпеченими.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Статтею 95 Митного кодексу України якого передбачено, що строк транзитних перевезень автомобільного транспорту становить 10 діб(у разі переміщення в зоні одної митниці - 5 діб).

З листа заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України від 22.02.2018 року встановлено, що транспортний засіб, з участю якого відбулася ДТП, а саме автомобіль марки «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований у Республіці Польща та ввезений ОСОБА_2 на територію України 15 серпня 2016 року в митному режимі «Транзит» на строк 10 діб (у разі переміщення в зоні однієї митниці - 5 діб).

Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди - 12.10.2017 року транспортний засіб за межі митної території України у вказаний вище строк не вивезений.

Отже, на час настання дорожньо-транспортної пригоди - 12.10.2017 року позивач не мав законних підстав для експлуатації на території України автомобіля марки «Фольксваген Пасат» номерний знак НОМЕР_2, оскільки зазначений автомобіль був ввезений на територію України у митному режимі «Транзит», а тому не можна вважати володіння ОСОБА_2 вказаним автомобілем правомірним.

Доводи апеляційної скарги про правомірне володіння ОСОБА_2 забезпеченим транспортним засобом не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

З урахуванням наведеного, позивачем не доведено законність експлуатації на території України автомобіля марки «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування є такими, що не підлягають задоволенню, разом з цим не підлягають задоволенню заявлені позивачем суми відшкодування, пов'язані із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки, позивачем не доведено, що відповідачем були порушені його права, а відтак і моральна шкода йому не спричинена.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні позову відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, та спростовуються вищенаведеними встановленими судом обставинами справи та нормами права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді