Справа №333/2443/18
Провадження №2/333/1635/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Холода Р.С.,

за участю: секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

представника позивача Коцур О.О.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16571,11 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 04.10.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно вимог якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік (2,5 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, ОСОБА_2 порушує вимоги кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

23.05.2018 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відзив, відповідь на відзив від сторін до суду не надходило.

Представник позивача - Коцур О.О. в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Додатково пояснила, 04.10.2011 року на підставі заяви-анкети та Умов і Правил надання банківських послуг між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено договір, останньому встановлено кредитний ліміт на платіжну картку № НОМЕР_2 в розмірі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 08.2015 року.

По даному кредитному договору було відкрито картковий рахунок, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картку, її вид та строк дії визначено в заяві та в пам'ятці клієнта. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Тобто, кредитний договір чинний. Його умови ОСОБА_2 не виконувались належним чином, тому наявна заборгованість, яку вона просять стягнути.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову категорично заперечував. Суду пояснив, що він оформлював декілька карток в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», але коли саме не пам'ятає. Взагалі не пам'ятає, щоб він користувався вказаною позивачем карткою. Погашення по кредиту не здійснював, карка у нього відсутня. Просить застосувати до даних відносин строк позовної давності.

Представник відповідача - ОСОБА_3 проти позову заперечував. З документів встановлено, що дійсно є заява-анкета від імені ОСОБА_2 від 04.10.2011 року та Умови і правила надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору. Проте з даних документів неможливо встановити строк дії картки. З інформації, наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», встановлено, що на ім'я ОСОБА_2 04.10.2011 року оформлено картку № НОМЕР_2, строк її дії до 08.2015 року. Разом із цим не зрозуміло по якій формулі банк нарахував заборгованість, також просить застосувати строк позовної даності та з цих підстав відмовити у позові.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

04.10.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (банк), та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого, банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000,00 грн. Кредит був наданий на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Вказаний договір складається із заяви позичальника (а.с.6-7) та умов і правил надання банківських послуг (а.с. 8-31).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_2 останній погодився, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Даних про те, що ОСОБА_2 приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив, що він ознайомлений та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку і були надані йому для ознайомлення у письмовому виді.

Наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг були затверджені наказом № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наслідки прострочення позивальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов ст. 1048 ЦК України.

Як передбачено Умовами і правилами, за користування кредитом Банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, із розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг (щомісячно отримувати витяг про стан картрахунків і про проведені за минулий місяць операції з картрахунку).

У випадку незгоди позичальника зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, викладених на банківському сайті позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити всю заборгованість перед Банком (п. 1.1.2.4 Умов та правил).

Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено право Банку встановлювати будь-який розмір кредитного ліміту та змінювати його без згоди позичальника (п.2.1.1.12.1 ).

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил передбачений обов'язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку позичальник зобов'язався повернути кредит, оплатити винагороду банку (п.2.1.1.5.6 Умов і правил). Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником своїх зобов'язань (п.2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою).

Згідно з п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником умов договору або у разі виникнення овердрафту Банк має право зупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Строк і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) по кредитних картках з установленими мінімальним обов'язковим платежем наведений у пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом. У випадку виникнення простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту в повному обсязі являється 211 день із дня виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів по овердрафту - щомісячно за попередній місць до 25 числі (п.2.1.1.12.4 Умов та правил).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач користувався карткою, але погашення поточної заборгованості та по відсотках не здійснював.

З довідки, наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду встановлено, що ОСОБА_2 04.10.2011 року оформив кредитну картку № НОМЕР_2, строк дії картки до 08.2015 року (а.с. 82).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 15.05.2018 року.

Відповідно до виписки по картковому рахунку, оформленому на ім'я ОСОБА_2, відповідач останній раз користувався кредитною карткою 24.02.2012 року у магазині «Економ+». У подальшому, на картці тільки списувалися проценти за користування кредитним лімітом та нараховувалися штрафні санкції (а.с. 60-63).

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, яку до позову надав банк, ОСОБА_2 останній раз здійснював погашення за наданим кредитом 05.10.2015 року на суму 17 грн. 20 коп., а перед цим погашенням - лише 31.08.2012 року (а.с. 5).

Разом із тим, згідно виписки по картковому рахунку 05.10.2015 року було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з іншої картки ОСОБА_2 НОМЕР_3 (а.с. 61).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач не вчиняв дій щодо визнання свого боргу за кредитним договором, перерахування коштів у вказану дату відбувалось поза його волевиявленням, тому суд вважає, що вказаними діями перебіг позовної давності не переривається.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23 листопада 2016 р. у справі № 6-2104цс15, згідно якій перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. В даному випадку позивач не надав суду доказів, що ОСОБА_2 уповноважував банк проводити автоматичне погашення його заборгованості з іншого рахунку.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором після спливу позовної давності, а відповідач заявив про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне у задоволені позову відмовити.

Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмовлення у задоволення в позові.

Оскільки в задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовляється, витрати позивача на сплату судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають.

Керуючись ст.ст. 253, 257, 261, 530, 536, 610-612, 617, 625, 629, 631, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.11.2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод