Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа №200/16682/15-ц

провадження №61-25987св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - позивач - ОСОБА_1,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-союз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просило стягнути 78 985 831,59 грн та 1 570 766,01 доларів США заборгованості за кредитним договором, укладеним 03 вересня 2010 року.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору

від 03 вересня 2010 року, укладеного між ВАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-союз» (далі - ТОВ «ВП «Агро-Союз»), надав позичальнику револьверну кредитну лінію із загальною сумою кредиту 4 400 000 доларів США з можливістю отримувати кошти в доларах США, євро і гривні, з терміном повернення до 03 вересня 2011 року з урахуванням обмежень, визначених договором. У період дії кредитного договору до кредитного договору були внесені зміни, шляхом укладання сторонами додаткових угод.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 06 вересня 2010 року між ВАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, взяв на себе зобов'язання безвідклично та безумовно сплатити Банку за його першою вимогою всі необхідні платежі за кредитним договором, у тому числі: заборгованість за кредитом, платежі, пов'язані з користуванням грошовими коштами, а також платежі пов'язані з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору.

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та неможливістю вирішити спір в досудовому порядку, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з даним позовом.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 15 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2010 року у розмірі 78 985 831,59 грн та 1 570 766,01 доларів США. Вирішено питання сплати судових витрат.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 26 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 15 вересня 2015 року, відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 30 грудня 2015 року доповнено рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровськ від 15 вересня 2015 року детальним розрахунком стягнутої заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року частково задоволено касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк», заочне рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровськ від 15 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до

ПАТ «Укрсоцбанк», у якій просив визнати поруку за договором поруки

від 06 вересня 2010 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ВП «Агро-Союз»та ОСОБА_1, та всіма доданими до нього додатковими договорами, припиненою.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він виступає поручителем

ТОВ «ВП «Агро-Союз» за кредитним договором від 03 вересня 2010 року, укладеним між ВАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є

ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «ВП «Агро-Союз», згідно якого останньому надано револьверну кредитну лінію із загальною сумою кредиту

4 400 000 доларів США з можливістю отримувати кошти в доларах США, євро і гривні, з терміном повернення до 03 вересня 2011 року з урахуванням обмежень, визначених договором. За домовленістю сторін до договору поруки вносились зміни шляхом укладення додаткових угод.

З урахуванням того, що додаткова угода до кредитного договору

від 09 грудня 2013 року була спрямована на збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_1 вважає поруку припиненою з підстав, визначених частиною першою статті 559 ЦК України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 12 грудня 2017 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2010 року у розмірі 78 985 831,59 грн. яка складається з: 35 728 900 грн заборгованості за кредитом;

4 108 823,50 грн заборгованості зі сплати відсотків; 22 112 649,68 грн неустойки за несвоєчасне повернення кредиту; 997 083,98 грн неустойки за несвоєчасне повернення відсотків; 15 399 155,90 грн інфляційних нарахувань на суму заборгованості за кредитом; 639 218,53 грн інфляційних нарахувань на суму заборгованості за відсотками та 1 570 766,01 доларів США, яка складається з: 1 480 622,13 доларів США заборгованості за кредитом; 90 143,88 доларів США заборгованості за відсотками. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір поруки укладається саме на забезпечення виконання основного зобов'язання і укладення доповнень до договору поруки здійснюється лише після погодження умов кредитного договору (основного зобов'язання), та зважаючи на те, що в даному випадку поручитель, уклавши 09 грудня

2013 року договір про внесення змін і доповнень до договору поруки

від 06 вересня 2010 року, підтвердив свою обізнаність про внесення змін до основного зобов'язання від 09 грудня 2013 року, та погодив такі зміни, відсутні підстави вважати поруку припиненою відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 06 вересня 2010 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ВП «Агро-Союз» та ОСОБА_1, та всіма додатковими договорами до нього.

Постанова апеляційного суду мотивована відсутністю доказів згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, тому відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука ОСОБА_1 припинена.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відхилив посилання ПАТ «Укрсоцбанк» на те, що згідно з пунктом 2.1 (h) договору поруки, поручитель ОСОБА_1 під час укладення договору поруки підтверджує, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надає згоду на будь-які нові умови кредитного договору автоматично, з моменту їх внесення до кредитного договору та на збільшення обсягу відповідальності поручителя в зв'язку з такими змінами.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд установив, що 03 вересня 2010 року між ВАТ «УніКредитБанк» та

ТОВ «ВП «Агро-Союз» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику револьверну кредитну лінію без зобов'язання надання з загальною сумою кредиту 4 400 000 доларів США, з можливістю отримувати в доларах США, євро та гривні та з терміном кредиту до 03 вересня 2011 року.

У подальшому, між банком та ТОВ «ВП «АГРО-СОЮЗ укладено низку додаткових угод, а саме: 20 грудня 2010 року, 31 серпня 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 13 грудня 2011 року, 28 лютого 2012 року, 14 листопада 2012 року, 12 грудня 2012 року, 05 квітня 2013 року, 01 серпня 2013 року, 07 листопада 2013 року.

Додатковою угодою від 09 грудня 2013 року кредитний договір викладено в новій редакції, відповідно до умов якого загальна сума фінансування поділяється на два субліміти (субліміт №1 - сумою 5 700 000 доларів США, що надається у формі кредиту для поновлення обігових коштів; субліміт № 2 - сумою 2 925 397,50 доларів США, що надається для гарантій виконання контрактних зобов'язань на користь АТ «КазАгроФінанс» та з метою відшкодування сум, сплачених банком за вказаною вище Гарантією). Термін фінансування - до 31 липня 2014 року зі сплатою процентів в таких розмірах: 12 % для частки в доларах США чи євро. При цьому максимальний розмір процентів встановлено в розмірі 17 % річних, а також встановлено додаткові відсотки за користування грошовими коштами в євро - 17 % річних, за користування грошовими коштами в доларах США - 16 % річних, процентна ставка за кредитом в гривні - 28 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

06 вересня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ВП «Агро-Союз» та ОСОБА_1, укладено договір поруки, відповідно до якого останній зобов'язався перед банком відповідати за виконання ТОВ «ВП «Агро-Союз» зобов'язань за кредитним договором.

Між цими сторонами було укладено ряд договорів про внесення змін до договору поруки, а саме: 31 серпня 2011 року, 21 жовтня 2011 року,

13 грудня 2011 року, 18 грудня 2012 року, 09 грудня 2013 року.

Суд установив, що ПАТ «Укрсоцбанк» не реалізував свого право на погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Правовою підставою вимог зустрічного позову ОСОБА_1 є положення частини першої статті 559 ЦК України.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

Враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені статтею 207 ЦК України, допускається, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (лист, заява, телеграма). Принциповим є те, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов'язання.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у пункті 2.1 (h) договору поруки передбачено, що поручитель підтвердив, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надав згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку з такими змінами.

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Вказаний договір в цій частині не визнавався недійсним у встановленому законом порядку

Таким чином, якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені частиною першою статті 559 ЦК України, відсутні.

Встановивши, що позичальник за кредитним договором допустив заборгованість, що в результаті укладення додаткової угоди від 09 грудня 2013 року до кредитного договору були внесені зміни, що призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, апеляційний суд безпідставно не врахував тієї обставини, що у пункті 2.1 (h) договору поруки поручитель надав згоду на такі зміни, тому відсутні правові підстави для припинення поруки за частиною першою статті 559 ЦК України.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Укрсоцбанк»підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 8 588 грн.

Керуючись статтями 400, 411, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня

2018 року скасувати, рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 12 грудня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 8 588 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська