Постанова

Іменем України

08 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 711/2450/17

провадження № 61-35244св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року в складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» (далі - ТОВ «Сучасний факторинг») про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що спірний договір укладено за місцем роботи позивача, відповідач діяв без відповідної ліцензії, передбачена договором сплата штрафу суперечать вимогам статті 549 ЦК України, спір за договором повинен вирішуватися третейським судом, що порушує право позивача на судовий захист; відповідач не надав позивачу перед укладенням спірного договору інформацію, визначену Законом України «Про захист прав споживачів»; умови спірного договору є несправедливими, оскільки сума кредиту визначена у розмірі 3 630 грн, а фактично позивач отримала 3 000 грн; відповідач встановив комісію за управління кредитом, не зазначивши, які саме послуги надаються позивачу, відповідач не надав доказів сплати позивачем платежів за договором страхування та укладення такого договору, що передбачено умовами спірного кредитного договору; відповідач застосував агресивну підприємницьку практику, оскільки його представник кілька разів приходив на робоче місце позивача, щоб примусити її укласти спірний договір.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 12 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Визнано недійсним пункт 3.2 спірного кредитного договору. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сплата комісії, яка передбачена пунктом 3.2 кредитного договору, є несправедливою умовою, тому зазначений пункт договору слід визнати недійсним. Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив тієї обставини, що умови кредитного договору, графік погашення та інші істотні умови договору повинні бути надані позичальнику в письмовій формі та що відповідач не мав права надавати споживчий кредит без відповідної ліцензії.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

30 січня 2018 року від ТОВ «Сучасний факторинг» надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, тому підлягає залишенню без задоволення.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 серпня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Предметом касаційного перегляду є рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 14 листопада 2014 року ОСОБА_4 та ТОВ «Сучасний факторинг» уклали договір позики на суму 3 630 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором не виконала, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 09 березня 2017 року частково задоволено позов ТОВ «Сучасний факторинг» та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за договором в сумі 5 539, 47 грн.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що укладення кредитного договору за місцем роботи позивача не дає підставою вважати, що у зв'язку з цим права позивача є порушеними; отримання відповідачем ліцензії з надання кредиту за рахунок власних коштів чинним законодавством не передбачено; зазначені в договорі умови сплати штрафу відповідають вимогам статті 551 ЦК України; звернення за судовим захистом до третейського суду відповідно до статті 17 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) за вирішенням спору є правом, а не обов'язком сторони договору; пункти договору про сукупну вартість кредиту та платежі, які має здійснювати позивач на виконання умов договору, є чітко визначеними та не викликають неоднозначного тлумачення; позивач погодилась з тим, що доручає позикодавцю застрахувати своє життя за частину суми від кредитних коштів, а ненадання відповідачем доказів укладення договору страхування не свідчить про несправедливість такої умови, а свідчить про порушення відповідачем договірних зобов'язань; застосування відповідачем агресивної підприємницької практики позивач не довела.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не дослідив тієї обставини, що інформацію про умови кредитного договору, графік погашення та інші істотні умови договору повинно бути надано позичальнику в письмовій формі та що відповідач не мав права надавати споживчий кредит без відповідної ліцензії, були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно установлення обставин справи.

З огляду на положення статті 400 ЦПК України поза межами повноважень суду касаційної інстанції знаходяться переоцінка доказів та встановлення судом обставин.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Жураввель

В.І. Крат