Справа № 296/3234/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі: головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду міста Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Житомирської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, а також, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, що зареєстровано між ним та ОСОБА_2, визначити місце проживання їх спільного сина ОСОБА_3, 05.06.2014 р. н., разом ним, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 30% всіх видів її доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини.

В обгартування своїх вимог позивач вказує на те, що вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні та сімейні відносини не підтримують, фактично шлюб є простою формальністю. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, який переважно проживає разом з ним.

Позивач зазначає, що має власне житло і гідну заробітну плату, що перевищує можливості відповідача, яка до того ж ухиляється від особистого виховання дитини. Відповідач офіційно працює і на утриманні інших осіб не має, а тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини.

Ухвалою судді від 11 травня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі, за позовом ОСОБА_1 та призначено судове засідання.

9 серпня 2017 року відповідачем за первісним позовом подано в суд зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказує на те, що син ОСОБА_3, 05.06.2014 р. н., проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. Відповідач за зустрічним позовом участі у матеріальному утриманні сина не бере, добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини не бажає, хоча офіційно працює, отримує заробітну плату та інших утриманців не має, у звязку з чим просить в задоволенні первісного позову відмовити, визначити місце проживання їх спільного сина разом з нею та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

10 серпня 2017 року у судовому засіданні зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 було прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1

В судовому засіданні 8 лютого 2018 року представник позивача за первісним позовом позовні вимоги свого довірителя підтримав з підстав, викладених у позові та просив задовольнити їх в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала з підстав, викладених у зустрічному позові, та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав висновок органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що 3 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 659. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини та чоловіка Кондратюк, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП №017160 від 03.06.2006 (а. с. 14).

Під час проживання сторін в шлюбі у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-ТП №217067 від 13 червня 2014 року (а. с. 8).

Як вбачається із копій Договору дарування квартири від 06.02.2015 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9-11, 41-44), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира № 2 в будинку № 5/1 по майдану Соборному у м. Житомирі. В квартирі зареєстровано три особи: позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3, що підтверджується відмітками у паспортах громадян України, виданих на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також довідками ОСББ Соборний квартал про склад сім'ї від 13.09.2016 та 05.02.2018, а також довідкою за № 2116, виданою 04.12.2015 ПП Амонн.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 у квартирі № 2 за адресою: 10014, м. Житомир, майдан Соборний, 5/1, не проживає. Доглядом та вихованням дитини займається відповідач, яка проживає разом з сином у вказаній квартирі. Дані факти знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і були підтверджений показами свідків.

ОСОБА_3, 05.06.2014 р. н., згідно консультативних висновків спеціаліста Медичного центру ТОВ Медібор від 05.05.2015 встановлено діагноз: залишкові явища алергічного дерматиту; від 12.06.2015 функціональні порушення травлення за поліпшеним типом; від 20.07.2017 аденоїдні вегетації 1-2 ст. Аденоїдит (а. с.51-53).

ОСОБА_1 офіційно працює, сума грошового забезпечення позивача за січень-жовтень 2017 року складає 67 590,84 грн., що підтверджується довідкою Управління Служби безпеки України в Житомирській області за № 57/85-1138, виданою 30.10.2017 (а. с. 41).

ОСОБА_2 офіційно працює, її сума доходу за період з серпня 2017 року по січень 2018 року становить 109 603,54 грн., що підтверджується довідкою Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області про доходи № 62/36/2018/42 (а. с. 49).

ОСОБА_2 за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою, виданою 07.02.2018 Головним територіальним управлінням юстиції у Житомирській області (а. с. 50).

Висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, затвердженого рішенням міськвиконкому від 04.04.2018 № 396, вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матірю (а. с. 64-65).

Вирішуючи вимогу позивача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що на час звернення до суду із позовом сторони у справі разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені. Сім'я розпалась та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

З урахуванням викладеного та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що причини, які спонукають ОСОБА_1 наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги останнього в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Суд критично ставиться до тверджень позивача ОСОБА_1 та його представника про те, що малолітній син ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами, факт проживання ОСОБА_3 разом із своєю матір'ю.

Доказів на підтвердження участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 позивачем суду не надано, у зв'язку з чим, вимоги позивача за первісним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним задоволенню не підлягають.

Водночас судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується належними і допустимими доказами у справі.

Орган опіки і піклування Житомирської міської ради рекомендує суду визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_2, що підтверджується відповідним висновком.

Разом з тим, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю.

З огляду на зазначені обставини, показання свідків, ураховуючи, що у висновку органу опіки та піклування Житомирської міської ради, затвердженого рішенням міськвиконкому від 04.04.2018 №396, не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матірю, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітньої дитини, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матірю ОСОБА_2

Вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Ст.27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини.

Згідно ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу про проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з ним та перебування дитини на його повному утриманні, натомість такі його твердження спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у зв'язку з чим вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволенню не підлягають.

Отже, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з своєю матір"ю ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди про порядок утримання дитини, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000,00 грн. щомісячно, посилаючись на необхідність щомісячних витрат на потреби дитини в сумі 14 000,0 грн., з яких: на ліки 2 000,00 грн., няню 5 000,00 грн., іграшки 1 500,00 грн., продукти харчування 4 000,00 грн., одяг 2 000,00 грн., профілактичні заходи 500,00 грн.

Додані ОСОБА_2 до позовної заяви консультативні висновки спеціалістів Медичного центру ТОВ Медібор за наслідками обстежень малолітнього ОСОБА_3, проведених 05.05.2015, 12.06.2015 та 20.07.2017, судом до уваги не приймаються, оскільки дані документи вказують лише на наявність захворювань у дитини на час обстеження і жодним чином не підтверджують необхідність заявлених ОСОБА_7 витрат на лікування дитини на час розгляду справи судом. Будь-яких інших доказів про необхідність витрат на утримання дитини позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 працює, має стабільних дохід (грошове забезпечення військовослужбовця), а також у власності має нерухоме майно-квартиру, що підтверджується відповідними доказами.

Водночас, наданими суду доказами позивачем за зустрічним позовом не було доведено обсягу витрат на утримання дитини, який би відповідав її вимогам щодо стягнення аліментів в розмірі 7 000,00 грн. щомісячно. Дана сума є значно завищеною, тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням потреб дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2 000,00 грн. щомісячно.

Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. за вимогу щодо стягнення аліментів.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Декларацією прав дитини, Конвенцією ООН "Про права дитини", Законом України "Про охорону дитинства", статтями 112, 161, 180-182, 191 СК України, статтями 2, 4, 12, 44, 76-81, 89, 128, 131, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280-284, 288-289, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, 27.05.1983 р. н., та ОСОБА_2 08.061981 р. н., що зареєстрований 03 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 659.

В решті позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, 05.06.2014 р. н., з матір'ю - ОСОБА_2.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3, 05.06.2014 р. н., в твердій грошовій сумі - в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісяця, починаючи з 9 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

В решті позовних вимог за зустрічним позовом - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету України судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 10014, м. Житомир, майдан Соборний, 5/1, кв. 2

Відповідач ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: 10014, м. Житомир, майдан Соборний, 5/1, кв. 2

Третя особа Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, ідентифікаційний код 04053625, адреса місцезнаходження: 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П.Корольова, 4/2