Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 463/1394/17

провадження № 61-30639св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

заінтересовані особи: державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сушко Галина Петрівна, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», що підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченком Андрієм Миколайовичем, на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року у складі судді: Головатого Р. Я. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк, стягувач) звернулося із скаргою на дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Личаківський ВДВС) Сушко Галини Петрівни.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2013 року задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» та стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором. 12 березня 2014 року на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який разом із заявою про відкриття виконавчого провадження було подано в Личаківський ВДВС.

Вказувало, що 07 березня 2017 банк отримав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з відсутністю документального підтвердження сплати авансового внеску.

Проте банк як стягувач, в капіталі якого 99,9% належить державі Україна в особі Міністерства фінансів України, що є центральним органом виконавчої влади, звільняється від сплати авансового внеску на підставі частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Банк просив визнати незаконними дії державного виконавця Личаківського ВДВС Сушко Г.П. щодо винесення повідомлення від 24 лютого 2017 року про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання та скасувати це повідомлення.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що банк, незалежно від частки держави в його статутному капіталі, не є державним органом, оскільки не наділений владними управлінськими функціями, а тому підстав для звільнення від сплати авансового внеску згідно Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не має.

У вересні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося з касаційною скаргою на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року, в якій просило оскаржені ухвали скасувати та постановити ухвалу про задоволення скарги. При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Родовід Банк» як стягувач, в капіталі якого 99,9% належить Державі Україна в особі Міністерства фінансів України, що є центральним органом виконавчої влади, звільняється від сплати авансового внеску на підставі частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому дії державного виконавця про повернення виконавчого листа у зв'язку з несплатою авансового внеску є неправомірними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ПАТ «Родовід Банк» є стягувачем за виконавчим листом, виданим Личаківським районним судом м. Львова 12 березня 2014 року, про стягнення з боржника ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 8974,36 грн та судових витрат в розмірі 229,40 грн.

Повідомленням від 24 лютого 2017 року державного виконавця Личаківського ВДВС Сушко Г. П. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання ПАТ «Родовід Банк» повернуто виконавчий лист № 2/463/2015/13. Підставою для повернення стягувачеві вказаного виконавчого листа в повідомленні від 24 лютого 2017 року вказано відсутність документального підтвердження сплати стягувачем авансового внеску при пред'явленні виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Тлумачення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що від сплати авансового внеску звільняються державні органи. Причому до державного органу не може бути віднесене акціонерне товариство, акціонером якого є Держава Україна в особі Міністерства фінансів України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний по суті висновок щодо застосування частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 37/4438/16 та від 29 жовтня 2018 року у справі № 591/1604/17.

За таких обставин суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», що підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченком Андрієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель