Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 308/13083/15-ц

провадження № 61-13880 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державна казначейська служба України, прокуратура Закарпатської області,

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Державної казначейської служби України та першого заступника прокурора Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Бенца К. К. від 14 червня 2016 року

та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Боднар О. В., Мацунича М. В. від 12 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України (далі - Казначейство), прокуратури Закарпатської області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 06 березня 2008 року слідчим з особливо важливих справ прокуратури Закарпатської області винесено постанову про порушення відносно неї кримінальної справи за частиною п'ятою статті 191, частиною другою статті 366, частиною другою

статті 209 КК України. Того ж дня, слідчим винесені ще дві постанови про порушення відносно неї кримінальної справи за частиною п'ятою статті 191, частиною другою статті 366, частиною першою статті 209 КК України та за частиною першою статті 222 КК України, які були об'єднані в одне провадження. 06 березня 2008 року відносно неї обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, а також постановою слідчого з особливо важливих справ прокуратури Закарпатської області від 06 березня 2008 року накладено арешт на її майно. Слідчим був складений відносно неї обвинувальний висновок за вказаними статтями КК України, і 02 квітня 2008 року скерований для розгляду в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.Постановою суду від 18 грудня 2008 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2009 року постанову суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 03 жовтня 2011 року її виправдано за відсутністю в її діях складу злочину, однак ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 березня 2012 року вирок скасовано, а справу повернуто на новий розгляд до цього ж суду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 листопада 2012 року кримінальну справу повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування, яку ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 лютого 2013 року скасовано, а справу повернуто на новий розгляд до того ж суду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 30 квітня 2014 року кримінальну справу в черговий раз повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування.

Постановою прокурора Закарпатської області від 10 серпня 2015 року кримінальне провадження щодо неї закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді у вчиненні злочинів передбачених частиною п'ятою статті 191, частиною другою статті 209, частиною першою статті 222, частиною другою статті 366 КК України.

Вказувала, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, вона зазнала моральних страждань, які виразилися у порушенні морально-психологічної атмосфери в сім'ї та нормальних життєвих зв'язків, яку оцінює у 1 242 852 грн 80 коп. та яку просила стягнути з держави на її користь.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 387 150 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач незаконно перебувала під слідством та судом протягом 89 місяців, відносно неї закрито кримінальне провадження у звязку із невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, у зв'язку з чим у неї виникло право звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених статтею

1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Закарпатської області залишені без задоволення. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та правильно виходив із наявності у позивача права на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено з урахуванням всіх обставин справи.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Казначейство просить скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини виникли між позивачем та прокуратурою, позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди саме Казначейством та причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та діями Казначейства, що виключає можливість покладення на останнього відповідальності із відшкодування позивачу моральної шкоди. Крім того, визначений судами розмір такої шкоди є значно завищеним.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, перший заступник прокурора Закарпатської області просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначений судами розмір моральної шкоди значно завищений не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 06 березня 2008 року слідчим з особливо важливих справ прокуратури Закарпатської області винесено постанову про порушення відносно ОСОБА_4 кримінальної справи за частиною п'ятою статті 191, частиною другою статті 366, частиною другою статті 209 КК України.

Того ж дня, слідчим прокуратури Закарпатської області винесено ще дві постанови про порушення відносно ОСОБА_4 кримінальної справи за частиною п'ятою статті 191, частиною другою статті 366, частиною першою статті 209 КК України та за частиною першою статті 222 КК України, які об'єднані в одне провадження.

06 березня 2008 року слідчим пред'явлено ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених вказаними статтями КК України, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з м. Ужгорода та накладено арешт на майно ОСОБА_4

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 18 грудня 2008 року кримінальну справу по обвинувачення

ОСОБА_4 в скоєнні злочинів, передбачених частиною п'ятою статті 191, частиною другою статті 366, частинами першою, другою статті 209, частиною першою статті 222 КК України повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування, запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_4 підписку про невиїзд залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2009 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 18 грудня 2008 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 03 жовтня 2011 року ОСОБА_4 у пред'явленому обвинуваченні визнано невинуватою і виправдано у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину, однак ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2012 року вирок суду першої інстанції скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 листопада 2012 року вказану кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування, яку ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 лютого 2013 року скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 30 квітня 2014 року кримінальну справу повернуто прокуратурі Закарпатської області для проведення додаткового розслідування

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури Закарпатської області від 10 серпня 2015 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості

ОСОБА_4 в суді у вчиненні злочинів, передбачених частиною п'ятою статті 191, частиною другою статті 366, частиною статті 209, частиною першою статті 222 КК України і вичерпані можливості їх отримати. Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 у вигляді підписки про невиїзд, скасовано, а також скасовано арешт, накладений на майно останньої.

Судами установлено, що загалом позивач перебувала під слідством та судом 89 місяців та 4 дні.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповіднодо пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом п'ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходили з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула на підставі закриття відносно неї кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. При визначені розміру морального відшкодування, суди попередніх інстанцій, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідство і судом (89 місяців і 4 дні), що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у трикратному розмірі у співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством та судом, встановленої законодавством на момент відшкодування (1 450 грн).

З огляду на вищевикладене, доводи касаційних скарг про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним, є необґрунтованими.

Слід зауважити, що положення частини третьої статті 13 Закону не зобов'язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Доводи касаційної скарги Казначейства про те, що позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди саме Казначейством та причинно-наслідкового зв'язку між шкодою та діями останнього безпідставні, оскільки відповідно до частини першої статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_4 моральної шкоди на державу, суд лише зобов'язує Казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку та жодним чином не покладає на Казначейство відповідальність за завдання такої шкоди.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та першого заступника прокурора Закарпатської області залишити без задоволення,

а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта