ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/523/18 Справа № 214/6910/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

за участю:

позивач: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року, ухваленого суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі- ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до кредитного договору № 0307/0708/71-148 від 07.07.2008, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги, остання отримала кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США на строк по 06.07.2023 з розрахунку 11,9 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між відповідачем та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є квартира, загальною площею 36,1 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу.

Умови кредитного договору відповідачем не виконуються, не погашається кредит та не сплачуються відсотки за користування кредитними коштами, в добровільному порядку відповідач гроші не повертає, станом на 28.07.2015 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 415366,07 грн., з яких: тіло кредиту 381852,80 грн., відсотки 33513,26 грн. В рахунок погашення кредитної заборгованості позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на іпотечне майно квартиру

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 11.08.2016 позови об'єднано в одне провадження (а.с. 128).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2018 за заявою ОСОБА_1 її позовні вимоги залишено без розгляду (а.с. 217).

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2018 року ПАТ «Дельта банк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано вимоги ст.37 ЗУ «Про іпотеку», яким передбачено право позивача на задоволення своїх вимог шляхом визнання права власності та умовами укладеного між сторонами договору.

Крім того, посилається на те, що висновки суду суперечать судовій практиці суду касаційної інстанції.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.07.2008, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0307/0708/71-148, за з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 07.07.2008 по 06.07.2023 (а.с. 6-13, 14-16).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 0307/0708/71-148 від 07.07.2008 ОСОБА_1 за договором іпотеки №0307/0708/71-148-Z-1 від 07.07.2008 передала в іпотеку Бангку нерухоме майно: а саме: квартиру, загальною площею 36,1 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 07.07.2008 за реєстровим №6661 (а.с. 17-20).

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 утворилась заборгованість в розмірі 415366,07 грн., з яких: тіло кредиту 381852,80 грн., відсотки 33513,26 грн. (а.с. 21).

Між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено 25.05.2012 Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, зокрема ОСОБА_1, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 29-37).

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передання його у власність Іпотекодержателю, не може бути здійснено на підставі рішення суду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Укладеним між сторонами договором іпотеки п.12 передбачено, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: п.12.1 за рішенням суду,п.12.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; п.12.3 за договором про задоволення вимоги Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог,; 12.3.1. задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст.37 ЗУ «Про іпотеку».

Отже, з огляду на зміст договору іпотеки №0307/0708/71-148 -Z-1 від 07.07.2008 з нього не вбачається, що сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Проте, матеріали справи не містять інформації про згоду іпотекодавців на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Колегія суддів не може погодитися на посилання апелянта на положення ст.37 ЗУ «Про іпотеку», як підставу для задоволення позову, оскільки порядок звернення стягнення на іпотечне майно за рішенням суду передбачений саме положення ст.39 ЗУ «Про іпотеку», яка підлягає застосуванню, а не положення ст.37, що стосується порядку звернення стягнення в позасудовому порядку.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» в частині невідповідність висновків суду першої інстанції судової практики, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суд врахував вимоги законодавства та правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача ПАТ «Дельта Банк» не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: