ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9048/17

Головуючий у першій інстанції - Логвина Т.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/23/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

при секретарі: Покладі Д.В.

Позивач: ОСОБА_2

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_3

Особи, які подали апеляційні скарги: ОСОБА_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_3

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене о 14 год. 33 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 25 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила, з урахуванням уточнень, визнати недійсним укладений під впливом обману договір про надання послуг №037, укладений 06.10.2014 року, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_3 компенсацію майнової шкоди у розмірі 234 927 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 179 712 грн.

Позов мотивовано тим, що на початку жовтня 2014 року позивач знайшла об'яву на сайті «slando.ua» ( нова назава сайту - olx.ua) про продаж однокімнатної квартири від забудовника, без комісії і переплат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Для бронювання та подальшого придбання зазначеної квартири, 06 жовтня 2014 року, між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір №037 про надання послуг щодо оформлення об'єкту нерухомості. Оскільки умови договору відповідачка тривалий час не виконує, а також враховуючи те, що з сторони ОСОБА_3 був вчинений обман, який полягав у відсутності 100% готовності об'єкту нерухомості та показ квартири, яка була відмінною від тієї яка заявлена до продажу, позивачка просила суд визнати недійсним вказаний договір про надання послуг з підстав передбачених ст.ст. 203, 215, 216, 230, 236 Цивільного кодексу України та застосувати наслідки, передбачені цими нормами законодавства. Вважає, що у ОСОБА_3 виникають перед нею фінансові зобов'язання, зокрема компенсація майнової (матеріальної) шкоди, завданої обманом, що складає 234 927 грн, з яких: 14 500 грн - аванс за отримання квартири; 14 500 грн - упущена позивачем вигода, що дорівнює розміру авансу на підставі ч.3 ст.22 ЦК України; врахування зазначених збитків у подвійному розмірі на підставі ч.2 ст.230 ЦК України; врахування індексу інфляції для житла за період з жовтня 2014 року по січень 2018 року та 3% річних із врахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, позивач вважає, що сума 179 712 грн може компенсувати її моральні страждання, спричинені втратою значної кількості часу та нервів, що спричинило стрес, переживання, розпач, впродовж тривалого часу тривожний стан, неспокій, порушення нормального сну.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2018 року позов задоволено частково; визнано недійсним вчинений під впливом обману договір №037, укладений 06.10.2014 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 29 000 грн, 5000 грн у відшкодування моральної шкоди та 1920 грн у відшкодування сплаченого судового збору, а всього 35 920 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст.77,81 ЦПК України, факт обману з боку відповідача щодо істотних умов договору, а тому договір укладений між позивачем та відповідачем за №037 від 06.10.2014 року є недійсним з підстав передбачених ст. 230 ЦК України з застосуванням наслідків недійсності правочину та стягненням у відшкодування другій стороні збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що вони не ґрунтуються на законі.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права. Відповідач вказує, що у рішенні суду відсутня мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; докази відповідача безпідставно відхилені судом і мотиви їх відхилення не наведені у рішенні суду; судом взято до уваги в якості доказу пояснення позивачки, які вона давала як сторона по справі; суд не уточнює, в чому полягав обман і щодо яких істотних умов договору та якого саме договору - договору послуг, купівлі - продажу чи іншого. За доводами ФОП ОСОБА_3, предметом оспорюваного договору є послуги з бронювання квартири, ведення переговорів з третіми особами про її придбання, допомога в зборі необхідної документації та інше і жодних вказівок на те, що вартість договору є авансом чи завдатком, договір не містить. Відповідач посилається, що предметом та підставами доказування у даній справі є обман на стадії укладення договору та наслідки такого обману, встановлені законом. Проте невиконання відповідачем п.6.5 Договору - неповернення вартості договору стосується стадії виконання договору і на предмет та підстави доказування у даній справі не впливає. Крім того, договір про надання послуг не містить жодних посилань про те, що вартість договору є еквівалентом 1000 доларів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити ФОП ОСОБА_3 у задоволенні її апеляційної скарги. ОСОБА_2 вказує, що відповідач намагається перекрутити позовні вимоги, що нібито предметом спору є оскарження змісту та виконання договору, в той час як предметом позову є вимога про визнання недійсним вчинений під впливом обману договір №037 від 06.10.2014 року. Усі доводи ФОП ОСОБА_3 позивач вважає неправдивими, оскільки вона намагається уникнути відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2018 року у частині незадоволених позовних вимог та ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Позивач вказує, що суд не взяв до уваги її вимоги щодо упущеної вигоди, інфляційних втрат, 3% річних, що виникли внаслідок затримки розрахунку з позивачем ФОП ОСОБА_3 впродовж 1286 днів із моменту підписання сторонами договору, вчиненого під впливом обману, по термін розгляду справи судом першої інстанції, розрахунки компенсації моральної шкоди, яка виникла внаслідок делікту щодо позивача із боку ОСОБА_3 За доводами ОСОБА_2, із моменту виникнення у відповідача фінансових зобов'язань минуло багато часу, впродовж якого девальвувала національна валюта. При цьому позивач наголошує, що сплачена нею сума - саме еквівалент 1000$, тому розрахунок судом матеріальної шкоди без врахування інфляції або без застосування доларового еквіваленту вважає некоректним та несправедливим. Також ОСОБА_2 зазначає, що з 2014 року вартість житла, яке вона мала намір придбати, змінилась у сторону збільшення і у випадку якби була придбана квартира до грудня 2014 року та продана у 2016 або 2018 році, то позивач отримала б прибуток. Таким чином, висновок, що упущена вигода із її боку була відсутня, позивач вважає помилковим та несправедливим. Крім того, ОСОБА_2 вважає необґрунтованим рішення суду про часткове задоволення її позовних вимог щодо компенсації моральної шкоди, оскільки судом не було надано будь-яких роз'яснень, доводів та міркувань, якими спростовувалися її розрахунки, посилання на відповідні норми закону, судову практику та доводи щодо компенсації моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 Відповідач вказує, що оспорюваний договір не містить умов про зобов'язання відповідача повернути на вимогу позивача сплачені нею кошти, а містить умови про повернення вартості договору лише за збігу двох обставин - замовник відмовляється від купівлі вказаної квартири, а виконавець знайшов нового покупця. ФОП ОСОБА_3 вважає, що суд не має підстав для застосування ч.2 ст.625 ЦК України, адже обов'язковою умовою для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є прострочення виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач посилається, що договір не містить жодного посилання на те, що вартість договору є еквівалентом 1000$. Крім того, відповідач вказує, що у справі відсутні докази втрати позивачем доходу (упущеної вигоди). Розрахунок заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди є необґрунтованим та незаконним.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 06 жовтня 2014 року між ФОП ОСОБА_3 (виконавець) і ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір №037, згідно якого виконавець зобов'язується надати для замовника послуги щодо оформлення об'єкту нерухомості, а саме: бронювання 1-кімнатної квартири, що знаходиться за тимчасовою будівельною адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51 кв.м, 8 поверх, 3 секція; ведення переговорів від імені замовника із будь-якими фізичними та юридичними особами, спрямованих на придбання об'єкту; дослідження, експертиза та аналіз документів на об'єкт (правовстановлюючих документів, технічної документації, довідок та інших правових документів; допомога в зборі необхідної документації на об'єкт; консультації від імені замовника із нотаріусами, юристами, установами банку та ін. установами стосовно відповідності об'єкту та технічної документації на цей об'єкт всім умовам та вимогам, встановлених чинним законодавством України; після закінчення надання послуг виконавець надає замовнику Акт виконаних робіт (а.с.9а).

Відповідно до розділу 3 Договору про надання послуг - вартість договору залежить від обсягу наданих послуг, є фіксованою та відображається в акті про надання послуг. Вартість послуг складає 14500 гривень, які повинні бути сплачені до 6 жовтня 2014 року. Надання інших послуг замовнику за цим Договором оформляється складанням окремих актів після виконання таких послуг, які підписуються сторонами в день фактичного виконання цих послуг.

Згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг за договором №037 від 06 жовтня 2014 року виконавець виконав, а замовник прийняв та оплатив послуги за договором у сумі 14500 грн (а.с.10).

Перед підписанням зазначеного вище договору довіреною особою ОСОБА_2, ОСОБА_5 було оглянуто однокімнатну квартиру на 8 поверсі, яка знаходилась у новобудові по АДРЕСА_1. Для огляду вказану квартиру йому надав представник відповідача. Вказаного факту сторони не заперечували в судовому засіданні апеляційного суду.

Оскільки умови договору з боку ОСОБА_3 тривалий час не виконувались, то ОСОБА_2 2 липня 2015 року було направлено на адресу відповідача лист з заявою щодо надання звітної інформації про пошук покупця та продаж зазначеної в договорі квартири, але ці вимоги були проігноровані.

Також на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_2 направлявся лист 10 жовтня 2015 року з вимогою про скасування договору №037 від 06.10.2014 року та повернення коштів.

24 грудня 2015 року ОСОБА_2 було подано до Чернігівського відділу поліції заяву про вчинення ОСОБА_6 і ОСОБА_3 шахрайства, за яким проводиться досудове розслідування (а.с.15).

При провадженні кримінальної справи зазначеного кримінального розслідування було допитано в якості свідка представника ТОВ « Житлобудсервіс» ОСОБА_7, яка підтвердила факт бронювання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на нетривалий час та відсутності інтересу в останньої до вказаної квартири в подальшому. Зазначала про те, що жодного відношення до укладення договору про надання послуг №037 від 06.10.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ТОВ « Житлобудсервіс» не має.

Відповідно до листів ТОВ « Житлобудсервіс» за № 537 від 07.12.2017 та за № 71 від 14.03.2018 року, за № 90 від 30.10.2018 року договори купівлі - продажу ТОВ « Житлобудсервіс» заключає виключно із кінцевим покупцем. Договори комісії та інші посередницькі договори товариством не укладаються. Співпраця з ріелторами має виключно інформаційний характер. Товариством укладались договори купівлі -продажу квартир з клієнтами АН «Схід-Захід» та ФОП ОСОБА_3 Квартира в АДРЕСА_1, загальною площею 51 кв.м, 8 поверх, 3 секція була здана в експлуатацію 27.10.2015 року та продана ТОВ « Житлобудсервіс» 02.06.2016 року фізичній особі за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу.

В судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка було допитано ОСОБА_5, який вказував на те, що перед підписанням договору ОСОБА_3 зазначала, що кошти в сумі 14500 гривень, що є еквівалентом 1000 доларів, будуть враховані при укладенні договору-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2

За приписами частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями частин 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, передбачає реальну можливість виконання досягнутого його учасниками волевиявлення.

Тобто для визнання правочину недійсним необхідна наявність підстав, передбачених законом.

Як вбачається із позову ОСОБА_2 мотивувала його приписами ст. 203, ч.3 ст. 215, ч.2 ст.216, ст. 230 Цивільного кодексу України. Також позивачка зазначаа, що відповідач при укладенні договору №037 від 06.10.2014 року ввела її в оману, оскільки вона не знала про мету відповідача та не володіла інформацією про дійсну природу договору, що укладався.

Доказами, які суду слід взяти до уваги, ОСОБА_2 зазначала її особисті пояснення, покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 які містяться у матеріалах кримінального провадження № 0010574 та покази ОСОБА_5, які він давав у суді , лист ТОВ « Житлобудсервіс» № 71 від 14.03.2018 року, аутентичний запис переговорів між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, договір послуг з іншим реєлтором про покупку іншої квартири в того ж забудовника, відзив в мережі Інтернет про діяльність компанії АН «Схід-Захід». Проведення нею оплати наданих послуг та підписання акту виконаних робіт позивачка вважала помилковими, вчиненими під впливом обману.

Так, вказана ОСОБА_2 підстава недійсності спірного правочину базується на нормах частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України, якою передбачено наявність таких обставин, коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу). Такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону , щоб спонукати її до укладення правочину , є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину.

Пунктом 20 постанови Пленуму від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, предметом дослідження є коло обставин, які стосуються укладення угоди при введенні однієї сторони в оману другою стороною умисно, з певною метою, при цьому характер обставин, щодо яких введено в оману, повинен бути істотним, таким, що суттєво впливає на права тієї сторони угоди, яка діє добросовісно.

Зокрема, цими обставинами може бути умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі).

У пункті 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Зі змісту договору №037 від 06.10.2014 року, який оспорюється позивачем вбачається, що відповідно до його умов сторона -виконавень приймає кошти від замовника за надання певного комплексу робіт, які сприятимуть у покупці квартири замовнику, отримавши за свою роботу 14500 гривень, які повинні бути сплачені до 6 жовтня 2018 року, тобто до підписання договору. В акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.10.2016 року до договору №037 від 06.10.2014 року зазначено про виконання ОСОБА_3 належним чином і у належному обсязі своїх обов'язків.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_8 пояснював суду, що акт-приймання передачі виконаних робіт свідчив про виконання лише частини умов договору - це послуги по підшукуванню та по бронюванню квартири.

Відповідно до умов договору №037 від 06.10.2014 року , після надання інших послуг сторони оформляють окремі акти про виконання таких послуг.

Позивач ОСОБА_2 під час слухання судом апеляційної інстанції справи не заперечувала, що за свою роботу ОСОБА_3 повинна була отримати оплату.

З листів ТОВ « Житлобудсеровіс» вбачається, що інформація про продаж підприємством квартир у новобудовах є в загальному доступі та бронювання квартир здійснюється на нетривалий час.

Отже, обставини підписання договору про надання послуг, зміст самого договору, а також подальші дії сторони, які полягали в проведенні оплати за надані послуги, спростовують твердження позивача вчинення дій під впливом обману, а навпаки, вбачається, що сторони діяли цілком свідомо, не мали жодних розбіжностей стосовно змісту договору, взаємних прав та обов'язків, інших складових вчиненого правочину.

Суд аналізуючи докази, які на думку позивача є належними та допустимими доказами та підтверджують наявність обману при укладенні оспорюваного договору вважає, що виходячи із загальних правил оцінки доказів у цивільному процесі, апеляційний суд на підставі положень ст.89 ЦПК України може надати юридичну оцінку будь-яким відомостям або даним, які, на переконання суду, можуть мати значення для правильного встановлення обставин.

Пояснення позивачки ОСОБА_2 у справі є її позицією, оскільки остання не допитувалась як свідок, та її пояснення можуть братись до уваги лише якщо вони підтверджуються іншими належними та допустимими доказами.

Свідчення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суд приймає до уваги, але оцінює в сукупності з іншими доказами та обставинами, які повинні бути підтверджені письмовими доказами.

Здійснення кримінального провадження є окремим видом процесуальної діяльності, метою якої є встановлення наявності або відсутності у діях особи складу злочину. Лише вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені, оскільки це є підставою в силу ч. 6 ст.82 ЦПК України , звільнення від доказування. Таким чином, матеріали кримінального провадження на стадії підготовки обвинувального висновку, які містять суперечливі відомості, та які підлягають подальшій перевірці і можуть бути спростовані, не можуть бути оцінені судом як переконливі належні докази.

Посилання позивачки на аутентичний запис переговорів проведених між ОСОБА_6 не може бути прийнятий судом, як належний та допустимий доказ оскільки отриманий з порушенням норм діючого законодавства.

Також не можуть бути доказами вчинення угоди під впливом обману: договір про надання послуг з іншим реєлтором про покупку іншої квартири в того ж забудовника, відзив в мережі Інтернет про діяльність компанії АН «Схід-Захід», оскільки вказані докази мають інформативний характер та спростовані наявними у матеріалах справи доказами про діяльність ФОП ОСОБА_3

Виходячи із викладеного та встановлених обставини справи апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_2, що при укладенні договору №037 від 06.10.2014 року остання була введена в оману іншою стороною договору, оскільки позивачем не доведено належними доказами, на підставі яких суд міг би встановити умисел недобросовісної сторони ФОП ОСОБА_3 ввести в оману позивача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, з неї підлягають стягненню понесені відповідачем судові витрати - судовий збір за апеляційний розгляд справи у сумі 5638 грн 31 коп., а також 4146 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 5638 грн 31 коп. і 4146 грн на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: