Справа № 365/279/18
Номер провадження: 2/365/229/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.09.2018 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Денисенко Н.О.

за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2018 року (за інформацією про відправлення) представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.09.2013 відповідач отримав кредит у розмірі 3200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - ОСОБА_5), Правилами користування платіжною карткою (далі Правила) та Тарифами ОСОБА_6 складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві та надав право позивачу, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4, в будь-який момент змінити кредитний ліміт. На підставі п. 1.1.7.12 ОСОБА_5 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач свої зобовязання за Договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 31.03.2018 порушив зобовязання за Договором, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 95012,43 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та сплачені судові витрати.

У відзиві від 14.08.2018 відповідач заперечує проти задоволення позову повністю. Стверджує, що не отримував зазначені кредитні кошти. Посилається на те, що банк не надав доказів, які б свідчили про отримання ним грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі та отримання кредитної карти. Надані ОСОБА_5 є лише витягом з повного тексту ОСОБА_5, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, у якому не зазначено, ким він прийнятий. При цьому витяг містить лише загальну інформацію, яка не погоджена і не підписана жодною із сторін, зокрема відповідачем. Надана копія Анкеті-Заяві не містить інформації про отримання картки з кредитними коштами та пін-коду до неї, як щодо картки «Універсальна», так і щодо картки «Універсальна Gold». Відсутня ОСОБА_7 клієнта, яка є складовою договору про надання банківських послуг, та довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалося. Відтак спірний Договір у встановленому порядку не укладався. Вказує на неможливість одночасного стягнення пені та штрафу, просить застосувати наслідки пропуску позовної давності та в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

У відповіді на відзив представник позивача, крім аргументів, викладених у позові, посилається на те, що відповідач особисто заповнював анкету-заяву від 03.09.2013 та погодився із Умовами. Поточна процентна ставка встановлена у розмірі 2,5% (30% на рік). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України відповідач письмового засвідчив про ознайомлення із Умовами та Тарифами, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 укладені поза межами Договору та є недопустимими доказами. У цьому випадку має місце Договір приєднання. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима та частково сплачував заборгованість за Договором. Позивач надав достатньо доказів на підтвердження укладення кредитного Договору та невиконаних кредитних зобовязань. Тарифи відповідач отримав разом із кредитною картою № 002777 у спеціальному конверті. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що давало можливість у разі незгоди з нею погасити наявну заборгованість. Відповідні повідомлення були направлені відповідачу 15.08.2014 та 15.03.2015. Заяв від нього про розірвання Договору не надходило. Після підвищення процентної ставки відповідач активно користувався карткою та неодноразово погашав заборгованість, останній раз 07.08.2015. Заперечення відповідача щодо незаконності одночасного нарахування пені та штрафу не ґрунтується на законі. Щодо позовної давності, то спірний кредитний продукт має певні особливості. Сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, тобто до останнього дня 07.2017. Позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності 14.05.2018. Щодо застосування позовної давності стосовно пені, то порушення зобовязання триває та відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року справу за клопотанням представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб задоволено частково.

Ухвалою суду від 14.08.2018 за клопотанням відповідача витребувано від позивача інформацію щодо предмета спору.

В судове засідання представник позивача повторно не зявився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. В судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, які відтворюють зміст відзиву відповідача на позов. Крім того, пояснив, що позов визнає частково у розмірі заборгованості по тілу кредиту 3133,34 грн та визнає, що відповідач підписував Анкету-заяву від 03.09.2013. Інші нарахування не визнає, так як порядок їх нарахування не було погоджено із його довірителем. Звернув увагу на те, що у анкеті-заяві відповідач зазначав бажаний кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн та не давав згоду на його збільшення. ОСОБА_7 клієнта не був ознайомлений, при цьому й анкета не містить будь-яких відміток. Доказів щодо отримання відповідачем картки позивач не надав. Заява не містить зазначення виду картки «Універсальна». Наполягає на застосуванні загальної трирічної позовної давності. У витягу з ОСОБА_5 зазначено про збільшену позовну давність строком пятдесят років, що відповідач не погоджує, відтак його представник не погоджується із застосуванням цього строку.

Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно зясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що 3 вересня 2013 року між сторонами у справі було укладено Договір, б/н, який складається із заяви позичальника,ОСОБА_5, Правил та ОСОБА_6, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заява підписана відповідачем, що його представник визнав (а.с.7, 8 копії анкети-заяви, Витягу із ОСОБА_6).

Відповідачу була видана кредитна карта № 002777 з терміном дії до 07/17 (а.с.99, 134, 135 копії довідки, фото та повідомлення).

Із наданих позивачем ОСОБА_5 вбачається, що відповідно до п. 2.1.1.2.4 ОСОБА_5 підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_6.

Відповідно до змісту п. 1.1.3.2.3 ОСОБА_5 має право проводити зміну ОСОБА_6, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому ОСОБА_5, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше чим за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Карткорахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо на протязі 7 днів ОСОБА_5 не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що Клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) ОСОБА_5 залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню ОСОБА_6 і без по попереднього повідомлення Клієнта.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 ОСОБА_5 позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 ОСОБА_5 у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу ОСОБА_6 виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_6.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 ОСОБА_5 при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн по кредитним картам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми позову. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 ОСОБА_5 на боргові зобов»язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Пункт 1.1.7.42 ОСОБА_5 встановлює, що сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого в рамках Договору або Договору, що підпадає під дію договору, а також при закінченні використання послуг ОСОБА_6, передбачених договором. За наявності у Клієнта до моменту закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед банком за Договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій ОСОБА_6, дія Договору припиняється після повного погашення такої заборгованості.

На підтвердження того, що відповідач користувався кредитними коштами та отримував їх через банкомат, здійснював розрахунки через термінали та отримав кредитну картку «Універсальна» позивач надав виписку по рахунку (а.с.158-159).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31.03.2018 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором становить 95012,43 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 3133,34 грн, по процентах за користування кредитом 83683,11 грн, за пенею та комісією 3195,39 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 ОСОБА_5: 500,00 грн - фіксована частина, 4500,59 грн - процентна складова (а.с.5-6).

Із цього розрахунку вбачається, що за користування кредитом відповідач сплачував відсотки у розмірі 30,00% до 31 серпня 2014 року на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З 1 вересня 2014 року відсотки збільшено до 34,80%, з 1 квітня 2015 року до 43,20%. Останній платіж ним здійснено 7 серпня 2015 року у розмірі 1000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується адресною довідкою (а.с.48), є жителем ІНФОРМАЦІЯ_2.

При предявленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн (а.с.1 платіжне доручення).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору від 3 вересня 2013 року, що є підставою для стягнення із нього заборгованості у встановленому судом розмірі.

У звязку із частковим визнанням позову представником відповідача суд на підставі ст. 12 ЦПК України роз'яснив йому можливість призначення судово-економічої експертизи, чим останній не скористався.

При визначенні розміру заборгованості відповідача перед позивачем суд виходить з того, що представник відповідача визнав, що відповідач підписував анкету-заяву. Із наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач періодично частково погашав заборгованість за Договором від 3 вересня 2013 року, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідно до якого розмір заборгованості по тілу кредиту становить 3133,34 грн, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «Приват Банк» зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. ОСОБА_5 є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Проте ні витяг з ОСОБА_6, ні витяг з ОСОБА_5, які надані суду, відповідачем не підписані, а ОСОБА_7 клієнта суду взагалі не надано. Анкета також не містить будь-яких відміток про це.

Крім того, у застереженні про надання цих документів для ознайомлення клієнту у письмовій формі, яке міститься у анкеті-заяві, відсутнє посилання на те, що ОСОБА_5 затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010, як стверджується у позовній заяві, а також відсутнє посилання на Правила користування платіжною карткою.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 банку викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, проте у анкеті-заяві вказано, що ОСОБА_5 та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті ПриватБанку - www.privatbank.ua.

Всі ці обставини не дають підстав вважати, що відповідачу при оформленні анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_5 від 3 вересня 2013 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і саме в тій редакції, які надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви і що ОСОБА_7 клієнта взагалі надавалась.

Вищезазначені аргументи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_5 є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці ОСОБА_5 мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Відтак позивач не довів виникнення у відповідача зобовязань за Договором від 3 вересня 2013 року на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Отже позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшеного строку позовної давності та збільшення відсотків у односторонньому порядку, а отже вимоги банку у цій частині є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Згідно з п. 3.1 постанови Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Згідно з правовою позицією у справі за № 6-1374цс17 від 11.10.2017 щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку Верховний Суд України виходить з того, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_5 і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. ОСОБА_5 договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таких доказів позивач не надав. Проте зазначив, що відповідні повідомлення були направлені відповідачу 15.08.2014 та 15.03.2015, надавши копії цих повідомлень із зазначенням номера телефону. Суд припускає, що це можуть бути смс-повідомлення. Однак підтвердження їх відправлення позивачем та отримання ОСОБА_3 не містить.

Відтак суд визнає ці докази неналежними.

Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за Договором від 3 вересня 2013 року та його припинення відповідач також суду не надав та не спростував в повному обсязі доказів, наданих позивачем.

Представник відповідача наполягає також на застосуванні загальної позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за укладеним Договором від 3 вересня 2013 року.

Враховуючи викладене, вбачається за необхідне стягнути із відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом на підставі ст. 257 ЦК України в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки в розмірі 2822,20 грн (3133,34 грн х 30% : 365 дн. х 1096 дн.) з наступних підстав.

На підставі ст. 12 ЦПК України за клопотанням відповідача суд з метою перевірки обставин, викладених в позовній заяві, витребував від позивача розрахунок боргу в межах загальної позовної давності. Проте позивач не виконав цю вимогу.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14 та від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14.

Як убачається із розрахунку заборгованості та загальних вимог ОСОБА_5 та Тарифів позивача, чергові платежі по сплаті відсотків відповідач повинен був здійснювати щомісяця частинами, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог боржника та обчислення строку для предявлення вимог до боржника.

Суд дійшов висновку про стягнення із відповідача штрафів 500,00 грн (процентна складова) 297,78 грн ((3133,34 грн + 2822,20 грн) х 5%).

Позивач при предявленні позову сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 125,24 грн.

У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки позивач не довів, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру процентної ставки, обовязковість чого передбачено Умовами. Крім того, позивач на вимогу суду не надав розрахунок заборгованості, в тому числі пені, в межах строку позовної давності, пославшись на технічні причини. Та решта заборгованості по відсотках нарахована поза межами позовної давності.

Суд не вбачає законних підстав для стягнення неустойки, зокрема щодо нарахованого розміру пені, так як у розрахунок заборгованості позивач включив до розміру пені також комісію (накопичувальним підсумком). У письмових поясненнях представник позивача, посилаючись на виписку по рахунку, зазначає, що комісія не включена до стягнення. Проте окремого розрахунку пені не надав.

За таких умов суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування розміру пені, проведення їх нарахування потребує спеціальних знань у галузі фінансово-кредитних операцій та не є повноваженням суду. Позивач же просить розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Щодо вимоги позивача про стягнення одночасно пені та штрафу, вбачається за необхідне зазначити про правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, відповідно до якої за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 531/648/15-ц, в тій частині, що за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. ОСОБА_5 договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором, б/н, від 3 вересня 2013 року, на р/р 3111, МФО 305299, у розмірі 6753 (шість тисяч сімсот пятдесят три) грн 32 коп., з яких, заборгованість за кредитом 3133 (три тисячі сто тридцять три) грн 34 коп., по процентам за користування кредитом 2822 (дві тисячі вісімсот двадцять дві) грн 20 коп., штраф (фіксована частина) 500 (пятсот) грн 00 коп., штраф (процентна складова) 297 (двісті девяносто сім) грн 78 коп., та сплачений судовий збір у розмірі 125 (сто двадцять пять) грн 24 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_8 акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», вулиця Грушевського, 1Д місто Київ, 01001, адреса для листування вулиця Набережна Перемоги, 50 місто Дніпро, 49094, ідентифікаційний код в .

Відповідач ОСОБА_3, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне судове рішення складене 2 жовтня 2018 року.

ОСОБА_9Денисенко