Справа № 214/3715/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, діючи через свого представника ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги, просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування пред'явлених вимог наведено наступне. ОСОБА_1 володіє нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 листопада 1992 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї, за вказаною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4. При цьому ОСОБА_3 з 2015 року, а ОСОБА_4 - з 2012 року, в житловому приміщенні не проживають, участі в утриманні житла не приймають.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним та складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали або в цей час перешкоджають відповідачам в користуванні квартирою, та/або щодо цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів не має.

Вважає, що відповідачі, які не проживають за адресою: АДРЕСА_1, втратили право користування квартирою, внаслідок відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються права позивача, тому позивач вимушений звернутися за захистом до суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як слідує з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. При цьому пояснив, що відповідачі є його рідними синами, перешкод в проживанні в квартирі їм ніхто не чинив. В житловому приміщенні вони не проживають вже тривалий час, наміру вселитись не проявляли.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавали, у зв'язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір (а.с.6-7), довідки (а.с.8, 14, 16), акт (а.с.9).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: договір (а.с.6-7), довідки (а.с.8, 14, 16), акт (а.с.9), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_1 у приватній власності позивача, перебування відповідачів на реєстраційному обліку в зазначеній квартирі, та їх відсутність в ній понад 1 рік.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 що вбачається з договору купівлі-продажу (а.с.6-7).

В зазначеній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_6, та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, які доводяться останньому синами, що вбачається з довідок (а.с.8, 14, 16) та пояснень позивача.

Відповідачі у спірній квартирі не проживають понад один рік без поважних причин, що встановлено поясненнями позивача, актом (а.с.9).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, які доводяться позивачеві синами, відсутні в належній позивачеві квартирі понад один рік без поважних причин, перешкод в користуванні квартирою їм ніхто не чинив,що є підставою для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору за його клопотанням на підставі ст.136 ЦПК України, у зв'язку з чим судовий збір по 352 грн. 40 грн. з кожного з відповідачів окремо, слід стягнути в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1), в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., з кожного окремо в рівних частках.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 12 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов