Провадження 2/127/4699/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту архітектурно-будівельного контролю, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

20.07.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДАБК Вінницької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудований будинок.

Свою позицію обґрунтовувала тим, що ОСОБА_4 був власником будинковолодіння № 21 по вул. Яреми в м.Вінниці, яке було розташоване на ділянці, площею 1430 кв.м.

26.04.1991 року вона придбала у ОСОБА_4 будинок «А», житловою площею 29,3 кв.м., вбиральню «В», теплицю «Г», паркан № 1, що розташовані на ділянці, площею 600 кв.м. Із попереднім власником встановили порядок користування ділянкою. Він мав намір будувати на своїй ділянці, що залишилась, площею 830 кв.м., окремий будинок.

З метою економії часу та будівельних матеріалів в 1994 році вони домовились із Степанюками, що будівництво нового спільного будинку на два окремих входи буде здійснене на місці її теплиці «Г». ОСОБА_5 було виділене окреме домоволодіння № 21а і усно один одному надали згоду на будівництво.

В 1997 році зовнішні будівельні роботи були завершені. Сім`я ОСОБА_5 раніше закінчила оздоблювальні роботи і здала свою частину будинку до експлуатації, а потім продала ОСОБА_3 Вона будівельних робіт не проводила. В 2011 році вона приватизувала свою земельну ділянку, на якій розташована її частина будинку.

В 2016 році ОСОБА_3 без її згоди почав над своєю частиною зводити другий поверх, тепер дощові води потрапляють на її дах і руйнують її частину будинку. В 2016 році вона завершила оздоблювальні роботи своєї частини і звернулась до компетентних органів із заявою про прийняття її частини будинку до експлуатації, проте комісія відмовила у цьому, оскільки ОСОБА_3 не надав згоди. Вважає, що будівництво хоча і є самочинним, проте проведене з дотриманням будівельних норм і правил, тому на підставі ст.ст. 328, 331, ч. 5 ст. 376, 392 ЦК України позивач ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на самочинно збудований будинок «Д» з мансардою «м/Д», загальною площею 91,9 кв.м., в тому числі житловою площею 62,6 кв.м., прибудову «а1», площею 6,2 кв.м., веранду «а2», площею 3,5 кв.м., сараї «а3», «Е».

19.09.2017 року відповідач ОСОБА_3 подав заперечення на позов (а.с. 65-67, 136-137), які обгрунтовував тим, що він в 1996 році став власником окремого будинку № 21а по вул. Яреми в м. Вінниці і дозволу на будівництво ОСОБА_2 не давав. Вона самочинно, з порушенням ДБН, побудувала зблокований мансардний поверх частково на плитах перекриття його будинку, і це призводить до пошкодження фундаменту. Під час дощу та снігу вся вода стікає на стіни його будинку, в кімнатах з`явилась цвіль та сирість. Димар вона збудувала на суміжній стіні, він прилягає до його будинку, що також є порушенням протипожежних норм. Він неодноразово звертався до ДАБК із заявами щодо вжиття заходів, ОСОБА_2 була притягнута до відповідальності. Категорично заперечив щодо визнання права власності за ОСОБА_2, оскільки внаслідок її неправомірних дій і самочинного будівництва порушені його права.

Представник відповідача - Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради - ОСОБА_6 подав заперечення на позов (а.с. 86-88), які обґрунтовував тим, що підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинно збудований будинок немає, оскільки ОСОБА_3 згоди на будівництво не давав і відповідно до вимог ст. 376 ЦК України ОСОБА_2 не довела, що права інших осіб не порушені. Разом з цим, її самочинно збудований будинок призводить до руйнування будинку ОСОБА_3, а порушення нею будівельних норм і правил підтверджується відповідними актами перевірки. Тому ДАБК звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого будинку, справа перебуває в провадженні суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 та представник ДАБК Вінницької міської ради ОСОБА_6 підтримали надані письмові заперечення.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що в 90-х роках ОСОБА_5 і ОСОБА_2 домовились будувати спільний будинок на фундаменті на місці теплиці. Частину, яку збудувала ОСОБА_9, купив ОСОБА_3 Між сусідами почались сварки з того приводу, що ОСОБА_3 побудував другий поверх впритул до будинку ОСОБА_2, зруйнував її комин.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що з ОСОБА_2 перебував в шлюбі і в 1993-1994 роках разом із Степанюками вони домовились побудувати один будинок на два входи. Коробка, панелі, дах були спільні, при будівництві дотримувались норм. Продовжувалось будівництво декілька років, ОСОБА_9 здала свою частину до експлуатації, а вони припинили будівництво в зв`язку з відсутністю коштів. ОСОБА_3 придбав в 90-х роках будинок у ОСОБА_9 і бачив, що будинок спільний, проте він почав будівництво другого поверху, впритул до комину, що знаходився на даху ОСОБА_2 Вважає, що саме через його неправомірні дії вода потрапляє до його будинку.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що в 2015 році він обстежував будівлю ОСОБА_2 на предмет дотримання ДБН і встановив, що вона проводить самочинне будівництво без дозвільних документів, припис не виконала, в експлуатацію будівлю не прийняла, тому була притягнута до адміністративної відповідальності.

У даній справі вчинені наступні процесуальні дії.

04.08.2017 року суддею Вінницького міського суду Вінницької області Жмудем О.О. відкрите провадження у даній справі (а.с. 36).

30.10.2017 року витребувані докази у справі матеріали інвентаризаційних справ на будинковолодіння № 21, № 21а по вул. Яреми в м. Вінниці.

15.01.2018 року задоволено заяву про відвід судді Жмудя О.О. і справу передано для повторного автоматизованого розподілу (а.с. 125).

17.01.2018 року справа № 127/15530/17 прийнята до провадження суддею Вохміновою О.С. (а.с. 127).

09.02.2018 року витребувані докази у справі матеріали, що стали підставою для прийняття рішення 12.06.2017 року про відмову в прийнятті до експлуатації житлового будинку (а.с. 149).

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційних справ, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння № 21 по вул. Яреми в м. Вінниці. На підставі договору купівлі-продажу від 26.04.1991 року у власність перейшли цілий житловий будинок «А», житловою площею 29,3 кв.м., з господарськими будівлями, вбиральня «В», теплиця «Г», паркан № 1. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 600 кв.м. (а.с. 6).

07.10.2011 року ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 752632, площею 600 кв.м., по вул. Яреми, 21 в м. Вінниці (а.с. 28).

ОСОБА_3 є власником домоволодіння № 21а по вул. Яреми в м.Вінниці на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.1996 року. Відповідно до договору у власність ОСОБА_3 перейшли цілий житловий будинок «А» з прибудовою, 1994 року побудови, жилою площею 42,9 кв.м., огорожа № 1, криниця «К», вбиральня «В» (а.с. 231). Станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 здійснює реконструкцію другого поверху будинку «А» на підставі будівельного паспорта, виданого ДАМтК Вінницької міської ради 23.12.2015 року (а.с. 216) та повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с. 217).

На підставі матеріалів інвентаризаційних справ в судовому засіданні було встановлено, що будинок «А», який належить на праві власності ОСОБА_3 та самочинно збудований будинок «Д» на земельній ділянці ОСОБА_2, фактично є зблокованими, спільної стіни будинки не мають. Будинки побудовані на місці теплиці «Г».

Так, згідно матеріалів інвентаризаційної справи по будинковолодінню № 21а по вул. Яреми в м. Вінниці, будинок «А», що належить на праві власності ОСОБА_3, станом на 1997 рік був окремим будинком. Відміток про його зблокування немає (а.с. 230).

Разом з тим, згідно матеріалів інвентаризаційної справи по будинковолодінню № 21 по вул. Яреми в м. Вінниці, технічного паспорту на домоволодіння, будинок «Д» є самочинно збудованим, 1997 року побудови, зблокований із сусіднім будинком «А», що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 10-15).

Будівництво ОСОБА_2 здійснене без відповідного документа, що дає право виконувати будівельні роботи і без належно затвердженого проекту. Дозволу на будівництво будинку, на його зблокування, ОСОБА_3 не давав.

09.11.2015 року за результатами перевірки дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при будівництві ОСОБА_2 житлового будинку № 21 по вул. Яреми в м. Вінниці головним інспектором будівельного нагляду ДДАБІ у Вінницькій області ОСОБА_11 був складений акт № 1069-ПП. З виходом на місце встановлено, що ОСОБА_2 не виконала припис від 15.08.2014 року щодо приведення об`єкту будівництва до вимог чинного законодавства і не оформила документацію на будівництво житлового будинку, чим порушила п.3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 89). Інспектором був складений протокол відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та 13.11.2015 року на підставі постанови № 401 на ОСОБА_2 було накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. (а.с. 90, 91-92).

Таким чином, будинок «Д» є самочинно збудованим ОСОБА_2 в розумінні ст. 376 ЦК України.

На підставі п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК України застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК України про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об`єктів, побудованих до набрання чинності ЦК України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК, ст. 2 ЦПК України). У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийняті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

06.06.2017 року ОСОБА_2 звернулась до КП «ВМБТІ» з заявою про винесення на розгляд комісії по прийняттю в експлуатацію збудованого нею будинку «Д» з прибудовою «а1» та господарськими будівлями.

В 2017 році КП «ВМБТІ» надало звіт про проведення технічного обстеження, відповідно до якого за результатами проведення технічного обстеження об`єкта житлового будинку, прибудови, веранди, мансарди, сараїв по вул. Яреми, 21 в м. Вінниці (замовник ОСОБА_2В.) встановлено відповідність вимогам надійсності і безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації (а.с. 34-48).

31.05.2017 року даний звіт був роглянутий ГУДСУ з надзвичайних ситуацій у Вінницькій області на предмет дотримання вимог пожежної та техногенної безпеки при будівництві і експлуатації. ОСОБА_2 надана відповідь, що при експлуатації житлового будинку «Д» з мансардою «м/Д» та прибудовою по вул. Яреми, 21 в м. Вінниці необхідно дотримуватись регламенту проведення робіт технічного обслуговування конструктивних елементів та інженерних мереж. До початку експлуатації житлового будинку привести систему опалення та вентиляції даного житлового будинку у відповідність до вимог ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» (а.с. 49).

26.07.2017 року ГУ ДСНС України у Вінницькій області надана повторна відповідь, що лист від 31.05.2107 року не дає права ОСОБА_2 на експлуатацію самовільно збудованих об`єктів з порушенням чинних будівельних норм та правил (а.с. 138-139).

Разом з тим, 12.06.2017 року на засіданні комісії про прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна за заявою ОСОБА_2 було вирішено відмовити в прийнятті до експлуатації житлового будинку «Д» з мансардою «м/Д», загальною площею 91,9 кв.м., в тому числі житловою 62,6 кв.м., прибудови «а1», площею 6,2 кв.м., веранди «а2», площею 3,5 кв.м., сараїв «а3», «Е» (а.с. 51). Підставою відмови стало те, що відсутня заява власника межуючого будинку № 21а по вул. Яреми в м. Вінниці про надання згоди на прийняття об`єктів до експлуатації.

ОСОБА_3 неодноразово звертався до компетентних органів щодо порушення його прав і вжиття заходів відносно самочинного будівництва ОСОБА_2 (а.с. 93, 138, 79-81).

До того ж, в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа № 127/11533/17 за позовом Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії (знесення самочинно збудованого об`єкта) (а.с. 84). Провадження у даній справі зупинене до розгляду цієї справи.

Відповідно до загальних роз`ясень, що викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом, якщо буде встановлено, що будівництво здійснене на земельній ділянці, що належить на праві власності цій особі, відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам і не порушує права інших осіб.

Предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тобто, відповідність будівництва нормам і правилам і відсутність порушення прав інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тому для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає відповідну експертизу.

Сторони не звертались до суду з клопотанням про призначення експертизи, тому при ухваленні рішення суд надає оцінку дослідженим наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням (ст. 89 ЦПК України).

Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж по вул. Яреми, 21 в м. Вінниці, що виготовлений КП «ВМБТІ» в 2017 році не є достатнім доказом у справі, оскільки він проведений лише щодо будівлі ОСОБА_2, без обстеження зблокованого будинку ОСОБА_3 і відповіді на предмет порушення прав сусіднього домоволодіння не дає.

Також не можуть бути прийняті до уваги як належні і допустимі докази заяви ОСОБА_12 від 31.07.1994 року, ОСОБА_9 від 15.12.1994 року, які не заперечили щодо будівництва будинку ОСОБА_2 по вул. Яреми, 21, оскільки в судовому засіданні встановлено, що саме будівництво здійснювалось після того, як власником сусіднього домоволодіння став ОСОБА_3, без проекту та дозволу на виконання будівельних робіт.

Враховуючи наведені обставини і те, що належних, допустимих і достатніх доказів для визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинно збудований будинок «Д» з мансардою «м/Д», прибудовою «а1», верандою «а2» в матеріалах справи немає, позов її задоволенню не підлягає.

Розташовані на земельній ділянці господарські будівлі відповідно до положень ст.ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку з цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі і споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року № 91. Оскільки сараї «а3», «Е» зведені після набуття ОСОБА_2 права власності на будинок «А» підстав для визнання за нею права власності в порядку ст. 376 ЦК України на вказані будівлі немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 316, 328, 376 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 27.09.2018 року.

Суддя: