Головуючий суду 1 інстанції - Архипенко А.В.
Доповідач -Кострицький В.В.
Справа № 423/2194/18
Провадження № 22-ц/810/248/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Луганської В.М., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

участники справи:

заявник - ОСОБА_2

боржник - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2018 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня пред'явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2018 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_5, посилається на те що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, з наявністю з боку суду надмірного формалізму та порушення загальних принципів, засад цивільного судочинства.

Учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи ОСОБА_2 у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що вона подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а саме: що згідно ст.163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Суд, зазначив, що в поданій заяві відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України).

Однак, за змістом наведеної норми ці дані зазначаються у заяві про видачу судового наказу в разі, якщо вони відомі ОСОБА_2 у заяві про видачу судового наказу зазначила, що у неї відсутні дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника та його паспортні дані.Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, та безпідставно відмовив заявнику у видачі судового наказу.

Аналіз зазначених вище дій суду свідчить про те, що надто суворе дотримання судом правил процесуального законодавства в даному випадку суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично позбавило ОСОБА_2 можливості реалізувати своє право на стягнення аліментів у безспірному порядку шляхом видачі наказу про стягнення аліментів, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Попаснянського районного суду Луганської області від 18 липня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22.11.2018 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді: В.М. Луганська

Н.В. Стахова