ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/344/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Дубова М.В.,

з участю представника відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, стягнення безпідставно отриманих коштів, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 вересня 2018 року, ухвалене суддею Чевилюк З.А.,

в с т а н о в и л а:

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_1 вказав, що 14.11.2013 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк», (далі - Банк), було укладено кредитно-заставний договір № 500430202, відповідно до якого кредитор надав йому споживчий кредит в розмірі 13206,98 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом 14,99 річних.

16.09.2014 року між ним та Банком було укладено кредитний договір №500960000, за умовами якого кредитор надав йому 12122,18 грн. на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 500430202 на строк до 17.09.2019 року під 15,99 процентів річних.

Вважає нікчемним п.п. 2.8.1. п. 2 договору №500960000 від 16.09.2014 року на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Просив суд визнати недійсним (нікчемним) п.п. 2.8.1. п. 2 кредитного договору №500960000 від 16.09.2014 року; стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на його користь 9509,50 грн. переплати у зв'язку з виконанням нікчемної умови договору; визнати кредитний договір №500960000 від 16.09.2014 року припиненим внаслідок його виконання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині відмови в позові щодо стягнення з ПАТ «Альфа-Банк» на його 9509,50 грн. переплати у зв'язку з виконанням нікчемної умови договору та визнання кредитного договору №500960000 від 16.09.2014 року припиненим внаслідок його виконання та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування незаконності рішення суду зазначив, що висновки суду в частині нікчемності спірної умови договору є обґрунтованими. Однак посилання суду на сплив позовної давності є безпідставним, оскільки суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо початку перебігу позовної давності з 17.09.2014 року. В усякому випадку його право підлягає захисту в межах трирічної позовної давності. При вирішенні питання щодо припинення дії кредитного договору судом не було враховано сплачена ним сума 9084 грн. 09 комісії відповідно до умов договору, які є нікчемними.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Альфа-Банк» проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Апелянт в суд не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причин неявки суд не повідомив.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № 500430202, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику споживчий кредит в розмірі 13206,98 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом 14,99 річних.

16.09.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір №500960000, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 12122,18 грн. на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 500430202 на строк до 17.09.2019 року під 15,99 процентів річних.

Відповідно до п.п. 2.8.1. п. 2 вищевказаного кредитного договору №500960000 комісійна винагорода банку за управління кредитом за період з 1 місяця користування кредитом по 60 місяць користування кредитом - 1,89% від суми кредиту. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті розраховується від суми кредиту, зазначеної в пункті 2.1. розділу 1 цього договору та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується починаючи з дня надання кредиту або першого дня періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом по дату остаточного повернення позичальником кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним п.п. 2.8.1. п. 2 кредитного договору суд обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України умови договору про встановлення комісії на користь Банку за рахунок позичальника є несправедливими, тому є нікчемними в силу Закону і додаткового визнання їх недійсними в судовому порядку не потребується.

З такими висновками суду погодилися обидві сторони, тому у відповідності з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не перевіряє їх правильність.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід також визнати правильним висновок суду першої інстанції в частині необхідності відмови у визнанні кредитного договору № 500430202 від 16.09.2014 року припиненим у зв'язку з його належним виконанням, оскільки справа не містить доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з розрахунку кредитного боргу по договору №500430202 від 16.09.2014 року, проведеного банківською установою, станом на 27.09.2018 року загальна заборгованість за кредитом становить 6293,36 грн., з яких 3874,09 грн. - заборгованість за кредитом, 1144,60 грн. - борг по комісії, 274,67 грн. - борг за відсотками та 1000 грн. заборгованість по сплаті штрафів. Загальна сума сплаченої ОСОБА_1 комісії становить 9843,56 грн.

Посилання апелянта на загальну переплату по кредиту з урахуванням розміру комісії, сплаченої ним за умовами договору, які є нікчемними, не спростовують нарахування заборгованості по кредиту, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, при нарахуванні боргу по сплаті тіла кредиту та відсотків за користування кредитом сума комісії до розрахункової суми не включається.

Таким чином, проведений позивачем розрахунок по сплаті ним тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами не спростовує розрахунку цих сум, проведеного відповідачем.

Відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи також і висновок суду в частині спливу позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» подало суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог ОСОБА_1

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованою заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності і, встановивши наявність правових підстав для стягнення з відповідача в порядку застосування наслідків нікчемності угоди 9509,50 грн. переплати незаконно отриманої комісії, відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги по причині спливу позовної давності.

Цей висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Суд прийшов до правильного висновку про те, що початок перебігу позовної давності в даному випадку слід рахувати з 17.09.2014 року, тобто з дати здійснення ОСОБА_1 першого платежу по комісії. Ця обставина підтверджується розрахунком кредитної заборгованості, проведеним Банком.

З урахуванням трьохрічної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, початок перебігу позовної давності - 17.09.2014 року, дату звернення ОСОБА_1 до суду - 21.05.2018 року, висновок суду при сплив позовної давності відповідає вимогам закону та узгоджується з фактичними обставинами справи.

Доводи апелянта про те, що судом неправильно визначено початок перебігу позовної давності та її сплив безпідставні.

В даному випадку, враховуючи сторони, предмет та підстави позову, необґрунтованим є твердження ОСОБА_1 про необхідність захисту порушеного права в межах трьохрічної позовної давності.

Незважаючи на ту обставину, що комісія по умовах договору є строковим щомісячним платежем, який фактично сплачувався позивачем щомісяця в розрахунковому періоді, однак приймаючи до увагу вимогу позивача про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення сплачених в рахунок комісії 9509,50 грн., трьохрічна позовна давність сплила 18.09.2017 року по відношенню до цієї позовної вимоги в цілому, а не до її частини.

Поважності причин пропущення позовної давності позивач не навів, не було встановлено таких і судом.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26.11.2018 року.

Головуючий Судді: