Справа № 130/1028/17
Провадження № 22-ц/801/13/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуСправа № 130/1028/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 130/1028/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Жмеринської міської ради Вінницької області, ОСОБА_6, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчикова Івана Володимировича, Територіального сервісного центру 0545 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, ОСОБА_8, про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року, ухвалене у складі судді Верніка В.М.,

встановив:

В травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Жмеринської міської ради Вінницької області, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиков І.В., Територіальний сервісний центр 0545 МВС у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_9, після смерті якого відкрилася спадщина на автомобіль "ВАЗ-21104-11001", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_4, легковий седан-В. Позивач як єдиний спадкоємець за законом у встановленому порядку прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори із заявою, проте 10 березня 2017 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на вищевказаний автомобіль відсутній. Цьому сприяли неправомірні дії інших осіб, зокрема, 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_9 (тобто після смерті останнього) на уповноваження ОСОБА_4 розпоряджатися належним йому автомобілем. Використовуючи підроблену довіреність, 04 жовтня 2016 року ОСОБА_4 у територіальному сервісному центрі 0545 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області уклав договір купівлі-продажу цього автомобіля з ОСОБА_5, яким здійснено перереєстрацію автомобіля НОМЕР_2. З цих підстав позивач звернулася до Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП Вінницької області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР 24 квітня 2017 року.

З наведених підстав просила визнати недійсною довіреність від 20 вересня 2017 року, видану від імені ОСОБА_9 про уповноваження ОСОБА_4 розпоряджатися автомобілем "ВАЗ-21104-11001", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_6, посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. та зареєстровану в реєстрі за №597, бланк НВА 279056, з моменту її вчинення та анулювати її у Єдиному реєстрі довіреностей; визнати недійсним договір купівлі-продажу №0545/2016/1067 автомобіля "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_6 укладений 04 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у територіальному сервісному центрі 0545 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області; визнати недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_6 на ім'я ОСОБА_5; а також визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_6, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 жовтня 2017 року до участі в справі залучено ОСОБА_8 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_10 про забезпечення позову. Накладено арешт на автомобіль "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, сірого кольору, легковий седан-В, зареєстрований за ОСОБА_5

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від 20 вересня 2017 року, видану від імені ОСОБА_9 про уповноваження ОСОБА_4 розпоряджатися автомобілем "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_6, посвідчену приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. та зареєстровану в реєстрі за №597, бланк НВА 279056, з моменту її вчинення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 640 грн. судових витрат із сплати судового збору. Решту судових витрат віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19 травня 2017 року на автомобіль "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, сірого кольору, легковий седан-В, зареєстрований за ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати, та ухвалити нове рішення, про задоволення вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля №0545/2016/106728, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнання недійсним Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім' я ОСОБА_5, визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 на спірний автомобіль, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу останній знав, що ОСОБА_9 помер, також судом безпідставно залучено ОСОБА_8 як третю особу до участі в справі, оскільки вона не є спадкоємцем за законом та як наслідок спадкоємцем спірного автомобіля. Оскільки купівля-продаж автомобіля відбулися на підставі підробленої довіреності, такий договір купівлі-продажу, та видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є недійсними.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2018 року подані ОСОБА_3 доповнення до апеляційної скарги (додаткову апеляційну скаргу) від 31 січня 2018 року повернуто скаржнику.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та скасування арешту, накладеного відповідно до ухвали суду від 19 травня 2017 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначала, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставині відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом, безпідставно визнано Жмеринську міську раду неналежним відповідачем у справі, висновки суду про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину і є належними відповідачами за вимогами про визнання права власності на спірний автомобіль, ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними доказами, також є помилковим висновок суду про те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірного автомобіля, суд безпідставно залучив до участі в справі як третю особу ОСОБА_8, а також задовольнивши вимогу про визнання недійсною довіреності від 20 вересня 2016 року, безпідставно скасував накладений ухвалою від 19 травня 2017 року арешт на автомобіль, необгрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та у скасуванні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 20 вересня 2017 року, виданої від імені ОСОБА_9 про уповноваження ОСОБА_4 розпоряджатися автомобілем «ВАЗ-21104-110.01», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., не оскаржується та не переглядається апеляційним судом в цій частині.

У строк, визначений судом, від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_11 апеляційну скаргу підтримали, з підстав, зазначених в ній, просили скаргу задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 підтримали, просили суд скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_12 апеляційну скаргу ОСОБА_6 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримав, просив скарги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_13 проти апеляційних скарг заперечив, просив суд їх відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області - Копейчиков І.В., представник Територіального сервісного центу 0545 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до частково задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_6 - відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині оспорення довіреності від 20 вересня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що довіреність від імені ОСОБА_9 видана та посвідчена нотаріусом після смерті довірителя, коли цивільна правоздатність особи припинилася, а тому така довіреність відповідно до ст. 228 ЦК України є нікчемною, оскільки є такою, що порушує публічний порядок.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 на підставі довіреності від 20 вересня 2016 року та ОСОБА_5, а також в частині скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за останнім, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого речового права, оскільки не підлягають задоволенню позови осіб, які вважають себе власниками майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які вчинені після недійсного правочину. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. ОСОБА_3 позов про витребування майна у останнього набувача заявлено не було.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності на спірний автомобіль в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що Жмеринська міська рада Вінницької області є неналежним відповідачем за такими вимогами, і позивачу необхідно звернутися з відповідним позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 та після смерті його дружини, у тому числі щодо вирішення не лише спадкових справ, а і права спільної сумісної власності подружжя за умови придбання спірного майна в період шлюбу.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи, до яких суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_21 є дочкою ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_8 від 18 квітня 1997 року та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_9 від 07 липня 1989 року (т.1 а.с. 9,11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_9 помер, про що Жмеринським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис від 06 вересня 2016 року №347 (т.1 а.с10).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на автомобіль ВАЗ 21104-11001, 2006 року випуску, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_4, який був зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 08 червня 2006 року Жмеринським МРЕВ (т.1 а.с. 16).

05 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, в якій вказала, що інших спадкоємців немає, пережилої дружини та особи, з якою померлий міг би проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, немає (т.1 а.с. 113).

Згідно із заповітом від 10 вересня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори, Бульбою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-1531, ОСОБА_9 заповів ОСОБА_16 належний йому житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_3) (т.1 а.с. 123 звор.).

Відповідно до заповіту від 10 вересня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори, Бульбою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-1532, ОСОБА_9 заповів дружині ОСОБА_17 належну йому ? частину квартири під АДРЕСА_5 та легковий автомобіль марки М-2140, 1986 року випуску, шасі НОМЕР_12 в реєстрі за №2220, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належну йому ? частину житлового будинку, що знаходиться АДРЕСА_6 заповів ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1; належну йому квартиру АДРЕСА_7 заповів ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_2; дочку ОСОБА_3 позбавив права спадкування.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №47817691 від 23 травня 2017 року вищевказані заповіти є чинними (т.1 а.с. 139-140).

20 лютого 2017 року ОСОБА_23. звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 за заповітом від 08 жовтня 2016 року (т.1 а.с. 119, 121 звор.). В заяві повідомила, що спадкоємців на обов'язкову частку в спадщині згідно із статтею 1241 ЦК України та пережившої дружини в померлого немає.

24 лютого 2017 року ОСОБА_19 подала заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 за заповітом від 08 жовтня 2012 року (т.1 а.с. 124).

23 травня 2017 року державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Бульбою Л.І. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, зареєстроване в реєстрі за №1-617. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,0540 га, розташованої на АДРЕСА_8, переданої для ведення садівництва (т.1 а.с. 146).

Також 23 травня 2017 року державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Бульбою Л.І. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, зареєстроване в реєстрі за №1-622. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,0394 га, розташованої на АДРЕСА_9, переданої для ведення садівництва (т.1 а.с. 146 звор.).

Постановою державного нотаріуса Жмеринської міської державної нотаріальної контори Бульби Л.І. від 10 березня 2017 року №263/02-31 відмовлено ОСОБА_3 у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на легковий автомобіль "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у Жмеринському МРЕВ ДАІ Вінницької області у 2010 році, належний її батькові ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з підстав, що заявником не надано документ, що посвідчує право власності на вищевказаний легковий автомобіль. (т.1 а.с. 12).

Листом №31/2-0545-Д-4/аз від 20 квітня 2017 року Територіального сервісного центру №0545 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області Міністерства внутрішніх справ України повідомлено, що за відомостями Єдиного державного реєстру МВС транспортний засіб "ВАЗ21104-110.01", 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, 04 жовтня 2016 року було перереєстровано по дорученню громадянином ОСОБА_4 з громадянина ОСОБА_9, на громадянина ОСОБА_5 (т.1 а.с.14).

20 вересня 2016 року, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., було посвідчено довіреність, бланк серії НВА 279056, зареєстрована в реєстрі за №597, від імені ОСОБА_9 про уповноваження ОСОБА_4 керувати та розпоряджатися належним на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_13 від 08 червня 2006 року, автомобілем марки ВАЗ 21104-11001, 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, з правом продажу вказаного автомобіля(т.1 а.с. 17).

На підставі вказаної довіреності в Територіальному сервісному центрі 0545 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області 04 жовтня 2016 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу №0545/2016/106728 з ОСОБА_5, згідно з яким продав останньому автомобіль ВАЗ 21104-110.01, 2005 номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (т.1 а.с 15).

24 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Хмільницького ВП Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке полягало у використанні завідомо підробленого документу, яке має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.3ст.358 КК України; службове підроблення, яке має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 за правовою кваліфікацією за ч.4 ст.358 КК України (т.1 а.с.21-25).

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 2,3 статті 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом статей 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_9, яка у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_14 від 25 червня 2012 року позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (т.1 а.с.6).

Згідно із ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

В рішенні Конституційного Суду № 1-рп/2014 від 11 лютого 2014 року роз'яснено, що положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Відповідно до частини 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Проте частиною 3 цієї ж статті встановлено, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

За змістом вказаної норми, особи, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, не можуть бути позбавлені права на спадкування як такого і спадкують на загальних підставах без обмежень розміру, встановленого ч.1 ст. 1241 ЦК України, ту частину спадщини, що не охоплена заповітом.

Таким чином, розпорядження ОСОБА_9 в реєстрі за №2220 про позбавлення ОСОБА_3 права на спадкування, не створює юридичних наслідків у вигляді позбавлення права позивача на спадкування, оскільки суперечить ч. 3 ст. 1235 ЦК України.

Автомобіль ВАЗ 21104-110.01, 2005 номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 не був охоплений заповітом, а тому останній спадкується спадкоємцями ОСОБА_9 за законом, в порядку черговості, визначеної ст. 1258 ЦК України.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_9, яка прийняла спадщину.

Дана обставина також підтверджується виданими на ім'я позивача свідоцтвами про право на спадщину за законом від 23 травня 2017 року (т.1 а.с. 146, а.с.146 звор.).

Спадкоємці за заповітом ОСОБА_20 та ОСОБА_19 прийняли частину спадщини, визначену заповітом від 08 жовтня 2012 року, заяв про прийняття частини спадщини, не охопленої заповітом, до складу якої входить і спірний автомобіль - не подавали.

Докази про те, що ОСОБА_20 та ОСОБА_19 є особами, які належать до першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_9 чи відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України мають право на спадкування за правом представлення осіб, які б належали до першої черги спадкоємців за умови, якби останні були живими на момент відкриття спадщини, в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_9 №298/2016, відсутні заяви про прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом першої черги, зокрема іншими дітьми спадкодавця, тим з подружжя, який його пережив, чи батьками.

За відсутності інших спадкоємців за законом першої черги, які прийняли спадщину, та за умови, що заповітом, в якому спадкоємцями визначені ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не охоплено спірний автомобіль, ОСОБА_3 правильно визначила відповідачем за цими вимогами Жмеринську міську раду Вінницької області.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову з підстав, що Жмеринська міська рада є неналежним відповідачем у цій справі, а вимоги повинні бути пред'явлені до спадкоємців, які прийняли спадщину, на ці обставини справи уваги не звернув, а також в обґрунтування вказаного висновку не визначив хто саме повинен відповідати за цими вимогами, із зазначенням обставин, що підтверджують прийняття такими спадкоємцями спадщини за законом та доказів на їх підтвердження.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладений на іншу особу та вказати її у судовому рішенні.

Також, є немотивованими висновки суду про те, що належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті дружини ОСОБА_9, за умови, що спірний автомобіль було придбано у шлюбі, оскільки судом не досліджувалися та не встановлювалися обставини справи щодо шлюбу ОСОБА_9, особи його дружини, факту її можливої смерті та кола можливих спадкоємців, які прийняли спадщину після її смерті.

Такі висновки суду жодними доказами не підтверджені та ґрунтуються виключно на припущеннях, що є недопустимим.

Вказівка суду першої інстанції на те, що ОСОБА_3 повинна звернутися до суду з позовом щодо права спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль, суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства, зокрема принципу диспозитивності, за змістом якого позивач користується правом обирати спосіб захисту порушеного права та розпоряджатися правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим кодексом випадках.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підставою для відмови нотаріуса позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на спірний автомобіль від 10 березня 2017 року є відсутність правовстановлюючого документа на цей автомобіль, причиною чого є його вибуття у володіння інших осіб.

За таких обставин, помилковими та необґрунтованими є висновки суду першої інстанції про відмову ОСОБА_3 у задоволенні вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом на автомобіль ВАЗ 21104-11001, 2006 року випуску, легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_4, який належав ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 08 червня 2006 року, виданого Жмеринським МРЕВ.

В частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 04 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 на підставі довіреності від 20 вересня 2016 року, та ОСОБА_5, й скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Положення частини першої статті 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстави позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Як роз'яснено в п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК .

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Така правова позиція була неодноразово висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №№ 6-2723цс16, від 30 листопада 2016 року у справі№ 6-2069цс16.

Так, довіреність від 20 вересня 2016 року, посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. та зареєстрована в реєстрі за №597 від імені ОСОБА_9, якою уповноважено ОСОБА_4 керувати та розпоряджатися транспортним засобом з правом його продажу є нікчемною в силу закону відповідно до ст.228 ЦК України, оскільки видана від імені особи, після припинення її цивільної правоздатності у зв'язку із смертю.

ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2016 року, між нею та володільцем спірного автомобіля - ОСОБА_5 відсутні договірні правовідносини, а тому не підлягають до задоволення її вимоги про визнання такого договору недійсним та скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_5

Водночас із позовом про витребування майна із застосуванням механізму, встановленого статтею 388 ЦК України позивач не зверталася.

Висновки суду в цій частині є законним та обґрунтованими, до яких суд дійшов з дотриманням норм матеріального права.

В пункті 8 ч. ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 9,10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування свідоцтва реєстрації транспортного засобу за останнім набувачем, суд відповідно до вимог ч.9 ст. 158 ЦПК України скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_5 є недобросовісним набувачем, не входять до предмета доказування у цій справі.

Доводи позивача в частині безпідставності залучення до участі в справі ОСОБА_8 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, суд не приймає до уваги, оскільки сама по собі така процесуальна дія не призвела до неправильного вирішення справи.

Щодо апеляційної скарги відповідача ОСОБА_6, то доводи останньої повторюють позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3, в якій остання не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, тобто відповідачем фактично визнаються вимоги позивача.

Водночас оскаржуваним рішенням жодним чином питання про права та обов'язки ОСОБА_6 не вирішувались, оскільки будь-яких вимог до останньої заявлено не було.

Так ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_21 (т.1 а.с.9).

Проте, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 розірвано 16 лютого 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_15

Спірний автомобіль було придбано ОСОБА_9 на підставі довідки-рахунку №КІВ292155 від 14 березня 2006 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 (т.1 а.с. 42).

Отже, ОСОБА_6 не є спадкоємцем ОСОБА_9 ні за законом, ні за заповітом, і не є особою, яка зобов'язана відповідати за позовними вимогами ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, а також за іншими позовними вимогами, заявленими в цьому провадженні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не наведено жодного обґрунтування порушення її прав як відповідача у справі.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України" Заява N 4909/04 п. 58, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_22 слід відхилити.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом на автомобіль "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідають обставинам справи, до яких суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду цій в частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування за законом скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5) право власності на автомобіль "ВАЗ-21104-110.01", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, № кузова НОМЕР_4, легковий седан-В в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко