Провадження № 2/185/1046/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А. С., за участю секретаря судового засідання Кириленко Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/10040/17 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

19.12.2017 Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 81958,64 грн. (вісімдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень 64 копійки) та судові витрати по справі

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 19 січня 2012 року відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - до закінчення строку дії платіжної картки. Однак зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість за кредитним договором склала 81958,64 грн. (вісімдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень 64 копійки) в т.ч.: 4940,56 грн - заборгованість за кредитом, 69211,36 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3878,98 грн - штраф (процентна складова), 3427,74 грн -заборгованість за комісією та пенею.

Ухвалою суду від 18 січня 2018 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року у вказаній справі призначено спрощене позовне провадження із викликом (повідомлення) сторін.

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до відзиву останній заперечував щодо форми кредитного договору, вказав що не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, просив застосувати наслідки спливу позовної давності, вказав на незгоду із розрахунком заборгованості, вказав на неможливість застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й теж порушення умов договору.

Позивач надав відповідь на відзив, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що заява про приєднання до Умов та Правил з надання банківських послуг, Тарифи складають Договір приєднання про надання банківських послуг. Зазначив, що відповідно до п.2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки вказано на ній, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Відповідачу за вказаним договором було видано картку картки № НОМЕР_2 строк дії останньої - до листопада 2015 року. Також банк зазначив, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) складає 50 років.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, просив винести заочне рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та подав заяву про зменшення неустойки, відповідно до якої просив застосувати ч. 2 ст. 616 ЦК України та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, та штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 січня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил з надання банківських послуг, згідно з умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - до закінчення строку дії платіжної картки.

За період дії кредитних зобов'язань відповідачу позивачем видано кредитну картку № НОМЕР_3 строк дії останньої - до листопада 2015 року.

Зобов'язання передбачені кредитним договором відповідач не виконав. Станом на 31 жовтня 2017 року за розрахунком позивача заборгованість за кредитним договором склала 81958,64 грн. (вісімдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень 64 копійки) в т.ч.: 4940,56 грн - заборгованість за кредитом, 69211,36 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3878,98 грн - штраф (процентна складова), 3427,74 грн - заборгованість за комісією та пенею.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, останній використовував кредитну картку та кінцевий платіж по заборгованості внесено 07 травня 2015 року у розмірі 23,07 грн, деталі операції: «автоматическое погашение просроченой задолженности з картки 46*69», а 26 травня 2014 року відповідач перевів позивачу 0,23 грн, деталі платежу: «перевод между счетами по договору SAMDN50**5660».

Позивач звернувся до суду із позовною заявою 19 грудня 2017 року.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а підписана відповідачем анкета - заява від 19.01.2012 не містить інформації з якими саме Умовами ознайомився та погодився відповідач, відтак ці Умови, надані банком, які не містять підпису відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору сторін про збільшення позовної давності. Тому до даних правовідносин не може бути застосована договірна позовна давність, й керуватися у даному випадку правилами загальної та спеціальної позовної давності.

Вказані висновки також були висловлені у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-757цс15 від 01 липня 2015 року.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, та підтверджені постановою Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 444/9519/12 .

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до закінчення строку дії платіжної картки), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового (обов'язкового) платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Сторони строк договору визначили пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.)

Також сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування - що відповідає строку дії картки.

Тобто, строк кредитування збіг із спливом терміну дії картки № НОМЕР_3 - 01 грудня 2015 року, а значить кредитні зобов'язання діяли з 19 січня 2012 року по 30 листопада 2015 року включно.

Позичальник повернення кредиту та сплату відсотків мав здійснювати щомісячними платежами у розмірі - не менше 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості), плата за користування кредитними коштами на момент укладення договору склала 3,0 % на залишок заборгованості щомісячно. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий 19 січня 2012 року на строк - до 30 листопада 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 листопада 2015 року включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 грудня 2015 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Підсумовуючи викладене, суд доходить наступних висновків.

1. Позивач звернувся до суду в межах загальної позовної давності, на вказані правовідносини не розповсюджується договірна позовна давність, оскільки відповідач фактично не підписав таку угоду про збільшення строку позовної давності.

2. Позивач має право на повернення тіла кредиту у розмірі 4940,56 грн.

3. Позивач після спливу строку кредитування, який відповідає строку дії картки № НОМЕР_2 тобто з 01 грудня 2015 року не мав права нараховувати відсотки за кредитним договором, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача процентів підлягають частковому задоволенню - у розмірі 10631,36 грн (розраховані станом на 30.11.2015).

4. Пеня та штраф можуть обчислюватися в межах спеціальної позовної давності щодо кожного порушення зобов'язань відповідачем. Позивач звернувся до суду 19 грудня 2017 року, тобто після спливу двох років з дня зобов'язання відповідачем повернути всю суму кредиту, процентів, неустойки. Відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Таким чином, у частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова) слід відмовити в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України за спливом строку позовної давності.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими матеріалами справи, та підлягають частковому задоволенню, сума заборгованості, що підлягає стягненню становить: 15571,92 грн.(п'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят одна гривня 92 копійки), з яких: 4940,56 грн - тіло кредиту, 10631,36 грн - проценти.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 89,133,141,258-265,212,280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народженняідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, проживає за адресою: Дніпропетровська область, М. Павлоград, АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (), місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 січня 2012 року у сумі 15571,92 грн. (п'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят одна гривня 92 копійки), з яких: 4940,56 грн - заборгованість за кредитом, 10631,36 грн - заборгованість за процентами.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народженняідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, проживає за адресою: Дніпропетровська область, М. Павлоград, АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (), місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, судовий збір у розмірі 304,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко