ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Херсон

справа № 766/20840/17

провадження № 22-ц/819/135/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Вейтас І.В.,
Приходько Л.А.,
секретарКутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 22 травня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_5, заінтересовані особи: УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеною заявою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він на підставі наказу УМВС в Херсонській області від 28 серпня 2014 року за №256 був направлений у відрядження для доставки у м. Херсон тіла загиблих працівників УМВС батальйону «Херсон», які загинули під час виконання службових обов'язків в зоні проведення АТО. Тіла загиблих разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доставляли з моргу м. Волноваха Донецької області, яке входить до зони проведення АТО. Тіла загиблих та медичні документи про загибель були видані йому безпосередньо у морзі м. Волноваха. Вказані медичні документи наявні в УМВС. Доказами цих стверджень є заяви написані власноручно ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В вересні 2017 року він звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області з заявою з приводу надання статусу учасника бойових дій у зв'язку з виконанням службових обов'язків в зоні проведення антитерористичної операції. Однак, отримав письмову відмову, оскільки йому не було видано відповідної довідки, яка передбачена Додатком до Постанови КМУ від 20 серпня 2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», яка передбачена для підтвердження факту участі в бойових діях, оскільки у талоні посвідчення про відрядження №000385 стоїть відмітка щодо відрядження до м. Мелітополь, як визначено наказом УМВС від 28 серпня 2014 року №256, яка була зроблена на зворотному шляху. Встановлення факту участі у проведення антитерористичної операції щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в період з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року надасть заявнику право скористатися пільгами, які передбачені з отриманням останнім «статусу учасника бойових дій». На підставі наведеного заявник просив суд встановити факт його участі у бойових діях, який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції забезпечення її проведення в період з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року та перебував у м. Волноваха .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2018 року заяву ОСОБА_5. Встановлено юридичний факт участі у бойових діях ОСОБА_5, який захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції забезпечення її проведення з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року та перебував у м. Волноваха.

В апеляційній скарзі Міністерство внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

В подальшому, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 надав до суду заяву, в якій просив його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Заслухавши доповідача, учасників справи та процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі заяву ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з доведеності факту того, що ОСОБА_5 дійсно приймав участь в бойових діях, пов'язаних з захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року, що в подальшому надає заявнику скористатися відповідними пільгами в разі отримання ним статусу учасника бойових дій.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом першої інстанції, що заявник ОСОБА_5 є громадянином України, який народився, 23.01.1975 року в с. Калуга Березнігуватського району Миколаївської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1, виданий міським відділом Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області (а.с.22-24).

З Наказу №256 від 28 серпня 2014 року УМВС України в Херсонській області про відрядження працівників УМВС вбачається, що у звязку з необхідністю доставки у м. Херсон тіл загиблих працівників підрозділів УМВС, які загинули під час виконання службових обов'язків в зоні проведення АТО, відряджено підполковника міліції ОСОБА_5 та адміністратора музею (м. Херсон) УМВС ОСОБА_6 у м. Мелітополь Запорізької області з 28 по 29 серпня 2014 року (а.с.6).

Відповідно до Талону посвідчення про відрядження ОСОБА_5 підполковник міліції направлений до м. Маріуполь терміном на два дні на підставі наказу (а.с.7).

З заяви ОСОБА_5 вбачається, що осатаній звертався до УМВС України в Херсонській області та просив у зв'язку з виконанням службових обов'язків в зоні АТО надати йому статус Учасника бойових дій та зазначив, що 28 серпня 2014 року він разом з двома працівниками УМВС доставляли з моргу м. Волноваха Донецької області тіла загиблих працівників УМВС (а.с.9).

В листі УМВС України в Херсонській області від 25 жовтня 2017 року за №247/04/2-2017 зазначено, що вищевказану заяву ОСОБА_5 з приводу надання йому статусу учасника бойових дій розглянуто та зазначено, що в УМВС України в Херсонській в Херсонській області для надання вищевказаного статусу відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №413 необхідні наступні документи - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника, чи заступника керівника про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, чи його заступників або керівників сектору про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління АТО в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення АТО, документи про направлення у відрядження до районів АТО або інші офіційні документи, вказані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь у виконанні завдання АТО); крім того до вищезазначених документів на строк не менше ніж 30 днів долучаються витяги з бойових наказів, розпоряджень, донесень, які підтверджують безпосереднього зіткнення та вогневого контракту з противником, проведення розвідувальних заходів. А оскільки до заяви долучено тільки наказ про відрядження, тому відсутні підстави для направлення документів ОСОБА_5 на розгляд комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання та надання статусу учасника бойових дій (а.с.10).

Стосовно підтвердження факту того, що ОСОБА_5 дійсно приймав участь в бойових діях в період з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 надавали свої письмові пояснення, які були прийняті до уваги судом першої інстанції (а.с.11,12).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернуся із заявою про встановлення юридичного факту участі у бойових діях щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України і брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення в період з 28 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року та перебував у м. Волноваха, що надасть йому право скористатися відповідними пільгами при отриманні статусу учасника бойових дій.

Згідно п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналогічні положення містилися у ч.1 ст. 234 ЦПК України (в редакції закону, яка була чинною на момент подання заяви).

Частинами 1,2 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення. 2.Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4.Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Оскільки встановлення зазначеного ОСОБА_5 факту необхідно йому для отримання статусу учасника бойових дій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Встановлення окремо факту участі в антитерористичній операції вказаним законом не передбачено. Але обставини безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення підлягають встановленню при вирішенні питання надання особі статусу учасника бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок).

Пунктом 2-1 Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 4 Порядку визначений чіткий перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій і підтверджують безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

На підставі визначених Порядком документів рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін'юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв'язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п. 5 Порядку).

Відповідно до Порядку рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

З викладених вище положень закону вбачається, що встановлення окремо факту участі в антитерористичній операції не має юридичного значення, але встановлення таких обставин є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи, рішення яких підлягає оскарженню в судовому порядку.

Судом першої інстанції не надано належного обґрунтування висновку, що іншим чином заявник не має можливості встановити вказаний факт, що не відповідає вимогам чинного законодавства та призвело до порушення приписів ч.2 ст.315 ЦПК України.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що не можуть розглядатись судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Таким чином, оскільки факт, який бажає встановити заявник, пов'язаний саме з обставинами його участі у бойових діях щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України для отримання у подальшому ОСОБА_5 статусу учасника бойових дій, колегія суддів вважає, що дані обставини не можуть бути встановлені в порядку окремого провадження.

Посилання ОСОБА_5 на те, що оскаржуваним рішенням суду не порушуються законні права та інтереси апелянтів, адже він встановив лише факт його перебування на території АТО і йому не надавалося статусу учасника бойових дій, колегія суддів вважає необґрунтованими. Такі доводи спростовуються змістом його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, яка зводиться до доведення факту того, що ОСОБА_5 був учасником бойових дій, матеріалами справи, письмовими поясненнями свідків та висновком суду першої інстанції щодо обставин, якими обґрунтована відповідна заява.

ОСОБА_5 вказував, зокрема, на те, що захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, тобто посилався на ті обставини, які визначені процедурою надання та позбавлення статусу учасника бойових дій згідно пункту 1 Порядку, надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413. Зазначене спростовує доводи заявника про те, що зі встановленням даного факту не порушуються права інших осіб. Заявник має право реалізувати порушене питання лише за процедурою, встановленою указаним Порядком.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Суд першої інстанції не врахував вимог закону, особливостей правовідносин, щодо яких постановив рішення, оскільки встановлення судом факту участі заявника в бойових діях відбулося поза передбаченою законом процедурою.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишаю заяву без розгляду.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а заява заявника на підставі ст.315 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє останнього можливості звернутися до суду для вирішення спору в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 315, 367, 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_5, заінтересовані особи: УМВС України в Херсонській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 27 листопада 2018 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: І.В.Вейтас

Л.А.Приходько