Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/27860/15-ц

провадження № 61-2718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Міністерство охорони здоров'я України,

представник відповідача - Комісарук Наталія Олександрівна,

відповідач - Вінницька обласна державна адміністрація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року в складі колегії суддів: Сала Т. Б., Жданкіної В. В., Медяного В. М.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров'я України (далі - МОЗ України), Вінницької обласної державної адміністрації про відшкодування витрат на лікування.

В обґрунтування позову вказував, що з 26 березня 1993 року він працює суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду. В лютому 2015 року йому було встановлено діагноз: онкологічне захворювання підшлункової залози. Під час лікування та оперативного втручання він придбав медичні препарати на суму 61 566 грн 04 коп.

Посилаючись на те, що згідно з частиною першою статті 140 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент подання позову) суддя та члени його сім'ї мають право на безоплатне медичне обслуговування у державних закладах охорони здоров'я, збільшивши позовні вимоги під час розгляду справи, остаточно просив стягнути з відповідачів витрачені ним на придбання медичних препаратів кошти в сумі 83 396 грн 50 коп.

Рішенням Вінницького міського суду від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено: стягнуто солідарно з МОЗ України та Вінницької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 83 391 грн 50 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів витрат на придбання ліків, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок бездіяльності відповідачів мало місце порушення права позивача на безоплатне медичне обслуговування, що є підставою для стягнення на його користь майнової шкодив сумі, яку він витратив на придбання ліків.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року рішення міського суду скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з МОЗ України на користь ОСОБА_4 витрати на лікування в сумі 83 396,50 грн. У задоволенні позову до Вінницької обласної державної адміністрації відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що майнову шкоду позивачу було завдано внаслідок бездіяльності саме МОЗ України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

У червні 2016 року МОЗ України подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час прийняття рішення апеляційним судом було оцінено лише докази позивача і жодним чином не досліджено та не надано оцінки доказам, наданим відповідачем, що призвело до постановлення незаконного рішення.

06 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

У листопаді 2016 року від правонаступника позивача ОСОБА_6 та Вінницької обласної державної адміністрації до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

12 квітня 2018 року від ОСОБА_6 надійшли додаткові заперечення, в яких вона просить відхилити касаційну скаргу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 26 березня 1993 року ОСОБА_4 працював суддею Могилів-Подільського міжрайонного суду Вінницької області. Внаслідок онкологічного захворювання він пройшов курс лікування хіміотерапією, був прооперований, з 8 червня 2015 року йому встановлено 2 група інвалідності безстроково.

В період з 06 серпня 2015 року ОСОБА_4 видано 2 упаковки препарату «Кселода» і препарат «Гемзар» безкоштовно. Весь інший обсяг цих препаратів ОСОБА_4 придбав за власний рахунок. За власний кошт позивач придбав й препарати супроводу, а також бинти, шприци, тощо що підтверджується наданими позивачем доказами (виписками з історії хвороби, листками призначень, накладними й чеками аптечних установ).

Апеляційний суд, установивши, що за ОСОБА_4 як за громадянином України і професійним суддею чинним законодавством закріплено право на безоплатне медичне обслуговування, ураховуючи фактичні обставини справи та надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок бездіяльності МОЗ України позивачу заподіяно шкоду у вигляді понесених ОСОБА_4 витрат на лікування в сумі 83 391 грн 50 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення апеляційного суду постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат