Справа № 184/1899/18
Номер провадження 2/184/630/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дорош І.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до відповідача ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею та шляхом зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просить постановити рішення про усунення їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою та шляхом зняття його з реєстрації в ній. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 2007 року належить квартира АДРЕСА_2. 1/4 частку вказаної квартири позивач отримала після смерті свого батька, інші 3/4 частки - отримала за договором дарування від 11.05.2007 року від своєї бабусі. Державна реєстрація права власності усієї квартири здійснена на ім'я позивача. ОСОБА_3 є колишнім співмешканцем її матері ОСОБА_4. В лютому 2017 року мати позивача припинила з ним сумісне проживання та ведення спільного господарства і має намір переїхати до позивача на постійне місце проживання в Київську область. З метою поліпшення своїх житлових умов позивач має намір здійснити відчуження вказаної квартири шляхом її продажу. Позивач попередила відповідача про намір здійснити відчуження квартири і просила його знятися з реєстрації, але він відмовляється, посилаючись на те, що вона повинна йому сплатити грошову компенсацію в розмірі 4000 доларів США. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та її повноважний представник позовні вимоги, з викладених у позовній заяві підстав, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач до суду повторно не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлявся належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомив, відзив та заяву про перенесення слухання не надав.

Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5 належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_2 інша ? частка зазначеної квартири належить ОСОБА_6 (а.с. 12-13). Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить ? частка квартири №18 в житловому будинку АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Таким чином, ОСОБА_6 належить на праві приватної спільної часткової власності ? частки квартири №18 в житловому будинку АДРЕСА_2.

Згідно договору дарування частки квартири ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 належну їй ? частки квартири №18 в житловому будинку АДРЕСА_2 (а.с. 19). Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири №18 в житловому будинку АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Таким чином, позивач ОСОБА_5, яка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с. 9), є власником квартири №18 в житловому будинку АДРЕСА_2.

Згідно довідки виконкому Покровської міської ради №112 від 29.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 (а.с. 11).

З акту виданому МКП «Житлкомсервіс» від 08.11.2018р. вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 однак з січня 2018 року за вказаною адресою не проживає.

Як пояснила позивач в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 - колишній співмешканець її матері ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 але більше 1 року там не проживає.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала покази, згідно яких вона є матір'ю позивача ОСОБА_2 та колишнею співмешканкою відповідача ОСОБА_3 Вказує на те, що відповідач має фінансову можливість придбати своє житло, в якому зареєструватись, однак він не хоче цього робити. Оскільки відповідач не бажає знятись з реєстрації, дочка ОСОБА_2 не має можливості продати квартиру. Стверджує, що відповідач не проживає за своїм місцем реєстрації більше 1 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала на те, що вона є тіткою позивачу та пояснила, що ОСОБА_2 постійно проживає в Києві. Стверджує, що її сестра ОСОБА_4 вже близько 2-ох років не проживає з відповідачем ОСОБА_3, однак останній в квартирі позивача зареєстрований та не бажає зніматись з реєстрації добровільно, хоча має кошти для придбання свого житла.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов'язаний зняти відповідача з реєстрації.

Тому виходячи з правового аналізу норм закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею та шляхом зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою №18 в житловому будинку АДРЕСА_2 Дніпропетровської області шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26.11.2018р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова