Ухвала

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/24876/16-ц

провадження № 61-47077ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного нею договору від 09 листопада 2012 року з Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» про обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Престиж» в рамках Договору щодо банківського обслуговування, банк зобов'язався надавати їй комплекс послуг, що включені до пакету продуктів і послуг «Престиж» умови якого погоджені сторонами даним договором, згідно з відповідними підрозділами, пунктами та/або підпунктами умов банківського обслуговування фізичних осіб Акціонерним товариством «Сбербанк Росії». Відповідачем на вимогу позивача було відкрито картковий рахунок у валюті та випущено до рахунку дві банківські картки. На початку лютого 2016 року позивачем було помічено недостачу на картковому рахунку шляхом несанкціонованого списання грошових коштів у м. Лондон, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, а за наданими позивачем виписками за перерахованими транзакціями не зазначено будь-якої інформації щодо місцезнаходження банкомата з якого були зняті відповідні суми з рахунку позивача за період з 14 листопада 2015 року по 30 грудня 2015 року. Відповідь банку про те, що всі операції щодо зняття вказаних нею коштів були підтверджені ПІН-кодом, який мав бути відомим лише власнику картки, що фактично є підтвердженням згоди власника. Вважаючи несанкціонованим списання коштів, позивач посилалась на відсутність СМС повідомлень, які були передбачені при знятті коштів з рахунку. При цьому транзакції по зняттю готівки у деякі дні проводились з інтервалом менше однієї хвилини.

На підставі вищезазначеного, ОСОБА_1 просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сбербанк» на свою користь грошові кошти у сумі 2 490,00 євро, що еквівалентно 88 900,86 грн та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

15 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позову ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 2 490,00 євро (еквівалент 88 900,86 грн), що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, державам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Посилання заявника на те, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки оскаржувані судові рішення у цій справі не відповідають висновкам Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених постанові від 13 травня 2015 року по справі № 6-71цс15, є необґрунтованими з огляду на таке.

Скасовуючи ухвалу Вищого спеціалізованого суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-71цс15 Верховний суд України виходив із того, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовано пункти 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року.

У цій справі суди першої та апеляційної інстанцій керувались підпунктом 4.5.2. підрозділу 4 «Правил відкриття, обслуговування карткових рахунків та користування карткою» Умов банківського обслуговування фізичних осіб Акціонерного товариства «Сбербанк Росії», затверджених наказом Голови правління від 16 січня 2012 року № 37, зі змістом якого заявник погодився підписуючи договір від 09 листопада 2012 року.

Отже, у цій справі встановленні судами обставини не є тотожними.

Інших підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі не наведено.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення безпідставно списаних грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак