Справа № 466/3246/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

справа №466/3246/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку скороченого позовного прова-дження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

за участю відповідача ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

02.05.2018 року позивач ПРАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2 846,68 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що 08.12.2014 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТзОВ «Реккіт Бенкізер Хаусхолд енд ОСОБА_3 Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2802-00320/00003, предметом якого було страхування транспортного засобсу «Хюндай», державний № НОМЕР_1.

01.05.2015 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Хюндай», державний № НОМЕР_1 під керування ОСОБА_4 та транспортного засобу «Мерседес», державний № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Львова, вищевказана ДТП відбулася внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_5 дорожнього руху.

До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи.

Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку №ЛА-14068 від 22.05.2015.

На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 10671 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9884 від 22.05.2015.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес» державний №ВС5420 СІ винної сторони, застраховано у СК «ХДІ Страхування» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС3098560.

Згідно даного полісу 27.07.2015 СК «ХДІ Страхування» було сплачено на рахунки позивача 7824,93 грн.

Таким чином вважає, що з відповідача на його користь підлягає до стягнення 2 846,68 грн. (10 671,61-7 824,93 грн.= 2 846,68 грн.)

З посиланням на ст.ст. 22, 993, 1187,1188, 1192 Цивільного кодексу України просить стягнути вказану суму із відповідача, а також стягнути із ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати зщі сплати судового збору в розмірі 1762 грн.

При цьому покликається також на правові позиції Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 та від 10.02.2016 у справі № 6-2878цс15, відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування пероеходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та у справі № 6-2809цс15, згідно із якою право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою з ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

06.07.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги про стягнення 2846,68 грн. є безпідставними та необгрунтованими.

В обгрунтування своїх вимог позивач також посилався на положення статті 1194 ЦК України, яка визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В даному випадку вимоги в порядку регресу про відшкодування здійснених страхових виплат в сумі 10671,61 грн. позивач предявляв до ПАТ «ХДІ Страхування».

Як вбачається із листа ПАТ «ХДІ Страхування» за страховим випадком, що стався 01.05.2018 згідно ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС3098560 від 30.03.2015 та Страхового акту № 714-20/15-56, завтердженого 24.07.2015 ПАТ «ХДІ Страхування» було проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 7824,93 грн. з урахуванням коефіцієнту зносу 0,39 % у звязку з тим, що транспортний засіб мав пошкодження.

Згідно умов ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ліміт відповідальності страховика становить 50 000 грн., а відтак розмір встановленої шкоди не перевищує страхової суми, а тому у відповідача не виникає обовязку відшкодувати різницю розміру встановленої шкоди, передбаченого ст.1194 ЦК України.

Тому вважає, що із таким позовом необхідно звертатися до ПАТ «ХДІ Страхування».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 14.05.2018 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

05.07.2018 відповідачем було подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке задоволено ухвалою суду від 06.07.2018.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила, у його задоволенні просила відмовити.

В судовому засіданні 15.11.2018 відповідно до вимог частини 6 статті 259 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів як у цілому, так і кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв?язок у сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 статті ЦК України встановлює перелік способів захисту цивільних прав та інтересів та визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

08.12.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Реккіт Бенкізер Хаусхолд енд ОСОБА_3 Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром на транспорті №28-2802/00320/00003 «Щасливе КАСКО» строком дії до 09.12.2015, відповідно до умов якого страховик зобовязувався застрахувати транспортний засіб Hyunday Accent 2013 року випуску, державний номер 4710ОЕ, шасі №Z94CT41CADR2176326 дійсною вартістю 215 000 грн. на умовах КАСКО, а страхувальник- сплатити загальну страхову премію в розмірі 9051,50 грн. за весь період страхування (а.с.5-7)

Згідно з п.5 вказаного Договору інші умови страхування зазначені на зворотній частині аркушу Частина 1 Договору. Як вбачається із п. 11.14 Частина 1 Договору, максимальний розмір страхового відшкодування складає 5 % від страхової суми КАСКО, але не менше 10 000 грн.

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 62827625 від 26.08.2015, вих.№36/7964, виданої взводом № 1 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУ МВС України у Львівській області, 01.05.2015 близько 17.00 год. у м.Львові по вул.Словацького ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Mercedes Benz A 160 державний номер НОМЕР_3, який належить ОСОБА_7, здійснила зіткнення з автомобілем Hyunday Accent 4710ОЕ, який належить ТОВ «Реккіт Бенкізер Хаусхолд енд ОСОБА_3 Україна» під керуванням ОСОБА_4 (а.с.15-16).

01.05.2015 ОСОБА_4, яка керувала автомобілем Hyunday Accent 4710ОЕ, повідомила ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» про обставини настання вказаної події. (а.с.13)

На виконання умов Договору ТОВ «Реккіт Бенкізер Хаусхолд енд ОСОБА_3 Україна» заявою від 06.05.2015 повідомило позивача про настання страхового випадку (а.с.11-12)

06.05.2015 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с.18)

Як вбачається із довідки УДМС РДМС ВДІ м.Львова від 01.05.2015, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки Hyunday Accent, номерний знак 4710ОЕ, кузов №Z94CT41CADR2176326 отримав механічні пошкодження у вигляді деформації передніх лівих дверей (а.с.14)

Згідно рахунку-фактури Публічного акціонерного товариства «Львів-авто» №ЛА-14068 від 20.05.2015, вартість відновлювального ремонту складає 10671,61 грн. (а.с.19)

21.05.2015 аварійним комісаром ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» складено страховий акт № ЗСКА-4389 та розрахунок суми страхового відшкодування, який затверджено начальником Західного регіону центру врегулювання збитків (а.с.23-24).

Платіжним дорученням №9884 від 22.05.2015 позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 10671,61 грн. згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2802-00320/00003 від 08.12.2004, на користь ПАТ «Львів-Авто» (а.с.25).

03.03.2005 між ОСОБА_8 та Публічним акціонерним товариством «ХДІ Страхування» було укладено ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС /30978560, строком дії до 03.03.2016, відповідно до п.2 якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, якаа сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.05.2015 у справі 466/3451/15, яка набрала законної сили 02.06.2015, встановлено порушення відповідачем ОСОБА_2 п. 10.9 ОСОБА_5 дорожнього руху, у звязку з чим її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с.17).

Як вбачається зі Звіту № 2462 про незалежну оцінку з визначення коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу від 15.07.2015, підготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Естімейт Плюс» за заявою ПАТ «ХДІ Страхування» від 01.05.2015 про проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Hyunday Accent 4710ОЕ, складає 38,62 %. (а.с.65-69).

У звязку з цим 20.07.2015 ПАТ «ХДІ страхування» було складено розрахунок cуми страхового відшкодування № 714-20/15-56 та 28.07.2015 страховий акт № 714-20/15-56 щодо виплати страхового відшкодування в сумі 7 824,93 грн. згідно вказаного полісу за заявою № 1111954 від 19.06.2015 (а.с.63).

На вимогу ПАТ «СК «Українська страхова група» № 11/11954 від 19.06.2015 щодо виплати суми страхового відшкодування в розмірі 10671, 61 грн. в порядку регересу, ПАТ «ХДІ страхування» листом № 618 від 28.07.2015 повідомило, що товариством було проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 7824,93 грн. згідно ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АС/3098560 від 03.03.2015 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,39 % у звязку з тим, що транспортний засіб мав пошкодження кузових деталей (а.с.26).

23.03.2017 позивачем було направлено на адресу ОСОБА_2 як особи, винної в заподіянні внаслідок ДТП шкоди претензію № 0227/2533-УСГ про відшкодування 2 846,68 грн., яка залишена відповідачем без реагування (а.с.27)

Отже, предметом спору у цій справі є сума у розмірі 2846,68 грн., що є різницею між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування в сумі 10 671,61 грн. і здійсненою страховою виплатою за полісом страхування цивільної відповідальності в сумі 7 824,93 грн.

Фактично така різниця виникла у зв'язку з тим, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» як страховик за договором майнового страхування визначав вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, а ПАТ «ХД Страхування» - з урахуванням цього коефіцієнта.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань :

Договірне зобов'язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування;

Деліктне зобов'язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

Договірне зобов'язання між ОСОБА_7 і третьою особою - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому слід відрізняти поняття зобов'язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов'язків, які мають сторони такого зобов'язання.

Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов'язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов'язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов'язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов'язанні до страховика в порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України є суброгацією.

Стаття 1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і статті 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Отже, помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов'язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов'язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов'язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов'язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це випливає зі змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов'язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов'язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов'язання шляхом виконання обов'язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов'язанні третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Враховуючи викладене, вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв'язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов'язанні.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 2.2 ОСОБА_5 Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 62827625 від 26.08.2015, вих.№36/7964, виданої взводом № 1 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м.Львів ГУ МВС України у Львівській області, ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом, належним на праві приватної власності ОСОБА_7, мала посвідчення водія ВАА №662919 та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АС №3098560 (а.с.15-16).

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається із Постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 22.05.2015 у справі 466/3451/15, яка набрала законної сили 02.06.2015, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( порушення п. 10.9 ОСОБА_5 дорожнього руху) (а.с.17).

Отже, відповідач ОСОБА_2 повинна нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Таким чином, у разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Так, відповідно до cтатті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

В силу приписів ст.5 Закону України «Про страхування» розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування.

П.6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту.

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України N 1961-IV від 1 липня 2004 року «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 2.1 статті 2 вказаного закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п.22.1 статті 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 цього Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092? відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що ПАТ «СК «ХДІ страхування» як страховик цивільної відповідальності винної у завданні шкоди особи, правомірно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування в повному розмірі відповідно до вимог cтатей 22,29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак не заслуговують на увагу твердження відповідача щодо того, що позивачу належить звертатися із відповідною вимогою до ПАТ «СК «ХДІ страхування».

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вбачається із ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС /30978560 від 03.03.2015, страхувальником за цим Договором виступає власник автомобіля Hyunday Accent, державний номер 4710ОЕ, ОСОБА_9, в той час, коли шкоду у деліктному зобовязанні заподіяно водієм транспортного засобу відповідачем ОСОБА_2, вину якої у ДТП встановлено постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.05.2015 у справі №466/3451/15-п.

В силу ж приписів ст.1194 ЦК України обов'язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди покладено на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Проте, відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Оскільки, як вже зазначалося, ОСОБА_2 під час ДТП, що мала місце 01.05.2015 близько 17.00 год. у м.Львові на вул.Словацького ОСОБА_2, правомірно володіла транспортним засобом Mercedes Benz A 160, вона, в розумінні пункту 1.4. статті 1 цього Закону вважається особою, відповідальність якої застрахована та, відповідно, згідно з ст.1194 ЦК України - особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Проте, в силу приписів ст.1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається із преамбули Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у тексті цього Закону слова "ліміт відповідальності страховика" у всіх відмінках замінено словами "страхова сума" у відповідному відмінку Законом України від 05.07.2012 № 5090-VI .

Статтею 982 ЦК України передбачено, що страхова сума - розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку.

Відповідо до п. 9.1 ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 9 Закону України N 85/96-ВР від 7 березня 1996 року «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку; страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Як випливає зі змісту положень зазначених нормативно-правових актів та норми статті 1194 ЦК України, поняття «страхова виплата» та «страхове відшкодування» є тотожними за змістом, страхова ж сума це максимальний розмір страхової виплати (страхового відшкодування) за шкоду, завдану майну потерпілих. Вказаний термін є аналогічним за змістом поняттю «ліміт відповідальності страховика».

Таким чином суд дійшов висновку, що розмір завданої відповідачем шкоди майну потрепілого не перевищує ліміту відповідальності страховика, оскільки розмір відновлювального ремонту автомобіля Hyunday Accent, державний номер 4710ОЕ, згідно рахунку-фактури Публічного акціонерного товариства «Львів-авто» № ЛА-14068 від 20.05.2015, складає 10 671,61 грн (а.с.19), в той час, як згідно з п.9.1, 9.2 т.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а відповідно до п. 4 ОСОБА_6 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС /30978560 від 03.03.2015, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн. Франшиза становить 0 % (а.с.54).

Як вбачається із розрахунку страхового відшкодування №714-20/15-56 від 20.07.2015 та страхового Акту № 714-20/15-56 від 27.05.2017 (а.с.64) ПАТ «ХДІ страхування» сплачено на користь позивача 7824,93 грн. страхового відшкодування, тобто в межах ліміту відповідальності страховика, який відповідно до закону та Договору становить 50 000 грн., а відтак покладання обов'язку з відшкодування шкоди на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, обсяг відповідальності якої обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, суперечить положенню ст.1194 ЦК України та інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що передбачено статтею 3 Закону № 1961-IV.

Такий висновок відповідає правовій позиції ОСОБА_10 Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03.10.2017 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідно до статті 1191 ЦК України, на яку посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, особа, яка відшкодувала шкоду, завданою іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Проте, як вже зазначалося, в даному випадку мають місце правовідносини суброгації, які регулюються ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» та, відповідно, відрізняються за своїм змістом від правовідносин регресу, які регламентовані ст.1191 ЦК України, а відтак положення вказаної статті ЦК України до вказаних правовідносин не застосовуються.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають.

З огляду на те, що позов до задоволення не підлягає, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 979, 990, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», ст. ст. 12, 13, 76, 82, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову ПрАТ СК «Українська страхова група» до ОСОБА_2 Романі-вни про стягнення коштів страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 2846,68 грн. та судових витрат у розмірі 1762,00 грн.- відмовити за безпідставністю.

Позивач: ПрАТ СК «Українська страхова група» , р/р в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, місцезнаходження: 03038, м.Київ, вул.І.Федорова, 32-А.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ос.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної ска-рги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 19.11.2018.

Суддя ОСОБА_6