г Інгулецький районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської області
Справа № 213/4453/13-ц
Номер провадження 4-с/213/1/18
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши заяву судді про самовідвід в цивільній справі за уточненою скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Вакуліної А.О. Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровської області про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження; визнання виконавчого листа таким, що не можливо виконати; винесення окремої ухвали щодо порушень вимог чинного законодавства юрисконсультом КПТМ «Криворіжтепломережа» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2018 року через канцелярію суду, у зв'язку із задоволенням самовідводу судді Соловйової Л.Я., в провадження судді Попова В.В. була передана цивільна справа за уточненою скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця Вакуліної А.О. Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровської області про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження; визнання виконавчого листа таким, що не можливо виконати; винесення окремої ухвали щодо порушень вимог чинного законодавства юрисконсультом КПТМ «Криворіжтепломережа» - ОСОБА_4

Згідно заяви від 22.11.2018 року суддя Попов В.В. заявив собі самовідвід по вказаній справі.

Відповідно до правил статті 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі в нарадчій кімнаті ухвалою суду.

Дослідивши заяву про самовідвід судді, знаходжу її обґрунтованою і підлягаючою задоволенню з огляду на наступне.

Зазначена цивільна справа надійшла до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 15.09.2016 року і була передана в провадження судді Соловйової Л.Я. В процесі розгляду цієї справи заявниця ОСОБА_3 неодноразово подавала заяви про відвід судді Соловйової Л.Я. Оскільки суд приходив до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, провадження у справі зупинялось і питання про відвід судді Соловйової Л.Я. вирішував інший суддя, який не входить до складу суду, що розглядає справу і який визначався в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Суддя Попов В.В. протягом 2018 року тричі визначався за правилами ч. 1 ст. 33 ЦПК України як суддя, який повинен розглянути заяви громадянки ОСОБА_3 про відвід судді Соловйової Л.Я. і тричі їх розглядав, про що постановляв відповідні ухвали суду - 22 березня 2018 року (том 2, а.с. 131-133), 22 травня 2018 року (том 2, а.с. 234-235) та 22 жовтня 2018 року (том 2, а.с. 75-76).

Для всебічного та об'єктивного розгляду кожної із трьох заяв громадянки ОСОБА_3 про відвід судді Соловйової Л.Я. по цій справі та постановлення законного рішення у вигляді своєї ухвали, суддя Попов В.В., як того вимагає закон, досліджував всі ті обставини, які були викладені в цих заявах, які на обґрунтування своїх доводів були детально описані заявницею ОСОБА_3 в кожній заяві про відвід судді і які кожний раз, а саме тричі, в період часу з березня по жовтень 2018 року, ретельно вивчались та перевірялись суддею Поповим В.В. шляхом вивчення матеріалів справи та прослуховування технічного запису всього судового процесу, при чому останній раз заява про відвід судді Соловйової Л.Я. розглядалась суддею Поповим В.В. лише місяць тому - 22 жовтня 2018 року. Внаслідок неодноразового виконання зазначених дій, які є професійним обов'язком судді, у судді Попова В.В. самостійно та незалежно від нього виникла та сформувалась, як окрема позиція, певна юридична думка щодо всіх загальних обставин цивільної справи за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Вакуліної А.О. Такі обставини вказують на необхідність заявлення суддею Поповим В.В. самовідводу по цій справі, оскільки наявність вказаної вище юридичної думки, як окремої позиції у судді, яка, як вказувалось вище, виникла за цей час не залежно від його волі, створює загрозу для постановлення об'єктивного і неупередженого рішення по цій справі. З цього також виходить, що заявлення самовідводу забезпечить сторонам у справі безсторонній об'єктивний неупереджений розгляд справи та постановлення законного рішення, що повністю відповідає вимогам статті 129 Конституції України, статтям 7 та 57 Закону України про судоустрій та статус суддів, статті 2 ЦПК України. З огляду на викладене, звертаю увагу на те, що в числі інших, одною з вагомих причин, взятою до уваги суддею Поповим В.В., є недопущення порушення прав громадянки України ОСОБА_3 на справедливий та безсторонній суд, яке, крім вищевказаних норм чинного законодавства України у свою чергу гарантовано усім громадянам статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В п. 66 рішення від 03 травня 2006 року "Бочан проти України " Європейський суд з прав людини вказує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб'єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об'єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу ("Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року). Відповідно до об'єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв'язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судді від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року №2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, самовідвід судді від участі у розгляді конкретної справи це одна з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає. Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумнів у його об'єктивності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судді від 19.05.2006 року,ст. 129 Конституції України, ст.ст. 7, 57 Закону України про судоустрій та статус суддів, ст.ст. 2, 36, 40 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_2

Цивільну справу №213/4453/13-ц (провадження 4-с/213/1/18) передати до канцелярії Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Попов В.В.