Справа № 604/627/18
Провадження № 2/604/303/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суду Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання: - Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиськ в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, відділу державної реєстрації Скалатської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями в АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Журавель С.С. від 04 грудня 2017 року, зареєстрованого за № 2308, є власником будинку АДРЕСА_1. В даному будинку також зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_3, проте з 2002 року за зазначеною адресою не проживає, не є її родичем, домовленості щодо збереження за нею житлового приміщення між ними не було, місце перебування її невідоме, а тому з метою захисту права власності просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 03 липня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року провадження у справі в частині пред'явлених позовних вимог ОСОБА_2 до відділу державної реєстрації Скалатської міської ради закрито в зв'язку з відмовою позивача від позову у цій частині.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги пред'явлені до відповідача ОСОБА_3 підтримує в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов на надала, в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день слухання справи в суді, причини її неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного:

Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку НМХ340669, посвідченого 04 грудня 2017 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Журавель С.С. та зареєстрованого за №2308 Продавець ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що постійно проживає в АДРЕСА_2 продала житловий будинок з надвірними будівлями під АДРЕСА_1, належний їй на підставі договору дарування садиби,посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Матійчик А.В. від 10 серпня 2004 року, зареєстрованого за № 1533 та зареєстрованого в Підволочиському БТІ від 14 серпня 2004 року № 1272 в книзі 12, реєстраційний номер 6289491, - ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2, що проживає в с. Товстеньке Чортківського району Тернопільської області.

Згідно ч. 10 Договору право власності на предмет договору виникає з моменту його прийняття. Передачею предмета договору вважатиметься одержання Покупцем оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Як убачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106565505 від 07 грудня 2017 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, підстава виникнення права власності договір купівлі продажу серія та номер 2308 виданий 04 грудня 2017 року. Дата державної реєстрації 04 грудня 2017 року. .

Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за зазначеною адресою.

З довідки Скалатської міської ради № 363 від 14 лютого 2018 року та актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14 лютого 2018 року, №362, від 12 листопада 2018 року, вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_7, але фактично за місцем реєстрації не проживає з 2002 року.

Таким чином, із письмових пояснень позивача судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку, що у АДРЕСА_1, з 2002 року, з реєстрації у

добровільному порядку не знімається, жодних заперечень щодо цього відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Окрім того,Верховний Суд України в постанові від16 листопада 2016року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки відповідач була зареєстрована у вищезазначеному будинку за згодою колишнього власника цього будинку ОСОБА_5, як член сім'ї останньої, право власності ОСОБА_5 на даний будинок припинилося після укладення між нею та позивачем договору купівлі-продажу від 04 грудня 2017 року та реєстрації права власності на цей будинок за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , то відповідно ОСОБА_3 також втратила право користування даним жилим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями в АДРЕСА_1.

Керуючись ст.319,321,383,391,405 ЦК України, ст.156,157 ЖК України, ст. 10-13,142,206,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2, жительки АДРЕСА_1, до ОСОБА_3, зареєстрованої в АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями в АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Н.Б.Сташків