Справа № 703/3179/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Харченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Залевківської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Залевківської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2005 року померла її мама ОСОБА_2, після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,90 га в адміністративних межах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла позивач, шляхом подачі заяви в державну нотаріальну контору, однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, а також в державному акті допущена помилка в прізвищі її матері замість «Копосєва» зазначено «Коносєва». Тому звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Державним нотаріусом їй відмовлено в оформленні права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що вона не надала правовстановлюючий документ на майно, що належало померлій.

Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

22 червня 2005 року померла ОСОБА_2, що пітверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №013511, яке видане 23 червня 2005 року виконавчим комітетом Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ДК №064317, яке видане 04 травня 1962 року матірю ОСОБА_3 записана ОСОБА_4 (а.с. 14).

Із свідоцтва про одруження серія VІ-УР № 506481 виданого РАЦС м. Сміла Черкаської області 08 травня 1964 року ОСОБА_4 уклала шлюб і змінила прізвища на «Копосєва» (а.с. 11).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 30 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 уклала шлюб і змінила прізвище на «Демяненко» (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР № 473390 виданого Сунківською сільською радою Смілянського району Черкаської області 02 січня 1990 рокувбачається, що ОСОБА_5 уклала шлюб і змінила прізвище на «Демяненко» (а.с. 15).

Як вбачається з рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2011 року, шлюб між ОСОБА_6Г та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Мірошниченко) розірвано, позивачу залишено прізвище «Демяненко» (а.с.13).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 091767 виданого Смілянською районною державною адміністрацією 22 січня 2004 року власником земельної ділянки площею 3,90 га, яка розташована в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області є ОСОБА_7 (а.с.13).

Згідно довідки № 380 виконавчого комітету Залевківської сільської ради Черкаської області від 28 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею на день смерті проживала її дочка ОСОБА_1 (а.с. 9).

З постанови нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори від 19 вересня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої 22 червня 2005 року ОСОБА_2

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України визначено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Постановою нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори від 19 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки така не надала правовстановлюючого документу на спадкове майно, що належало померлій ОСОБА_2, яка померла 22 червня 2005 року (а.с.18).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно п. 6. Ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає факти про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, зазначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по- батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що особа, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №091767 виданого 22 січня 2004 року Смілянською райдержадміністрацією Черкаської області, а саме ОСОБА_7 та особа, яка зазначена у свідоцтві про одруження серії VІ-УР № 506481 від 08 травня 1964 року ОСОБА_2 є однією і тією ж особою.

Оскільки іншим способом виправити допущені помилки в правовстановлюючому документі не є можливим, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення та встановлює факт належності правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, ОСОБА_2

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Однак, відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно та державної реєстрації права власності на нього позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті 22 червня 2005 року ОСОБА_2, відтак її звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається належність на праві приватної власності спадкового майна, а саме земельної ділянки ОСОБА_2

Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку.

Враховуючи визнання позову відповідачем та норми ч. 3 ст. 200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 273, 293, 351,354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 334, 392, 1216, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. 125 ЗК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Залевківської сільської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_2, яка померла 22 травня 2005 року, державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР №091767 виданого 22 січня 2004 року Смілянською райдержадміністрацією Черкаської області площею 3,90 га, яка розташована в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 3,90 га, розташованої в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:001:0017, що належала ОСОБА_2, яка померла 22 травня 2005 року на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР №091767 виданого 22 січня 2004 року Смілянською райдержадміністрацією Черкаської області.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Строни по справі:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та жителька с. Залевки, Смілянського району, Черкаської області, вул. Набережна, 20, паспорт серії НС 592335 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 12 березня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Залевківська сільська рада Смілянський район Черкаська область, місцезнаходження: вул. Щорса, 4, с. Залевки, Смілянський район, Черкаська область.

Головуючий О.П.Опалинська