Справа № 141/977/16-ц
Провадження № 22-ц/801/109/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слісарчук О.М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 рокуСправа № 141/977/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року, постановлене у складі судді Слісарчука О.М. о 13 год. 56 хв. в приміщенні Оратівського районного суду Вінницької області,

встановив:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.05.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримала кредит в розмірі 16500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.06.2016 року в неї перед банком утворилася заборгованість в розмірі 81977,18 грн., з них: 26457,27 грн. - заборгованість за кредитом, 49740,04 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1400 грн. - заборгованість за пенею та комісією: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3879,87 грн. - штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази укладення кредитного договору між сторонами, а заява-анкета таким доказом не являється і не свідчить про отримання кредитних коштів, тому підстав для стягнення з відповідача коштів не має.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, мотивовану тим, що факт отримання кредиту відповідачем підтверджується випискою по рахунку картки виданої на ім'я відповідача, суд ці документи не врахував, що призвело до постановлення помилкового рішення про відмову в задоволенні позову, а тому позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому в апеляційній скарзі зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надала.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 23.05.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 16500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,6 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, у неї утворилася заборгованість, розмір якої станом на 30.06.2016 року, згідно наданого банком розрахунку, складає 81977,18 грн., з них: 26457,27 грн. - заборгованість за кредитом, 49740,04 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1400 грн. - заборгованість за пенею та комісією: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3879,87 грн. - штраф (відсоткова складова).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні докази укладення кредитного договору між сторонами і банком не доведено факту отримання коштів ОСОБА_3.

Однак, зазначений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Встановлено, що відповідач допустила порушення умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості.

За нормами частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_3, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєдналася до договору приєднання та погодилася з його умовами.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Також колегія суддів, враховує, що отримання кредитної картки відповідачем підтверджується наданими банком доказами, зокрема, анкетою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що власноруч підписана ОСОБА_3 (Т.1, а.с. 10), фотокарткою ОСОБА_3 з банківською карткою (Т.2 а.с. 7).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість, користувалась кредитними коштами, тобто погоджувалась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами ПАТ КБ «Приватбанк».

Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 видно, що вона активно використовувала кредитну карту, зокрема цей розрахунок містить адреси банківських відділень, банкоматів, терміналів, у яких здійснювалась видача готівки та поповнення банківського рахунку.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд вважає доведеними позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 16500 грн. Жодних доказів про збільшення кредитного ліміту ПАТ КБ «Приватбанк» суду не надав.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи представника АТ КБ «Приватбанк» про те, що кредитний ліміт на картковому рахунку відповідача було збільшено до 26457,27 грн. у зв'язку із придбанням ОСОБА_3 товарів не заслуговують на увагу оскільки документально не підтверджені, зокрема факт придбання товарів не підтверджено належними доказами, зокрема банківськими документами про оплату товару кредитними коштами. За таких обставин, вимоги банку про стягнення тіла кредиту в розмірі 26457,27 грн. є недоведеними.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в сумі 49740,04 грн. з огляду на наступне.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з Тарифами банку базова відсоткова ставка становила 27,6% річних.

Установлено, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена банком 01 вересня 2014 року до 32,4 % річних, а 01 квітня 2015 року до 42%.

У відповідності до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за період з 23.05.2013 року по 31.08.2014 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 27,6 % річних, що становить 591,24 грн.

А також заборгованість по процентам за період з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року згідно процентної ставки 27,6 % річних, що становить 8450,2 грн. (розрахунок (16500 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) х 27,6 % (річна процентна ставка 4554 грн.) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 668 (дні прострочення з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року) = 8450,20 грн.)).

Таким чином, розмір заборгованості по процентам за кредитним договором станом на 30.06.2016 року становить 9041,44 грн. (розрахунок 591,24 + 8450,20 = 9041,44 грн.).

Також, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені з таких підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобов'язань, передбачених п.2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов та правил.

Даним пунктом визначено, що пеня це базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

У той же час, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 23.05.2013 року, відповідачу нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі (30, 50 та 100 гривень), а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, як передбачено частиною третьою статті 549 ЦК України.

Як вбачається з Умов та правил, пеня складається з двох частин: відсоткової, що нараховується за кожний день порушення зобов'язання та твердої суми. Відсоткова частина позивачем не нараховувалась, а лише пред'явлено до стягнення тверду частину, по 30, 50 та 100 гривень щомісячно.

Колегія суддів вважає, що завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України), а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня.

Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (пункт 2.1.1.7.6. Умов та правил) не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов'язання.

Крім того, зі змісту статті 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначене у цій статті та порядок його обрахунку, є обов'язковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобов'язання - неустойкою в розумінні закону.

Апеляційний суд вважає, що підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафу (процентна складова) у розмірі 5% від суми заборгованості, як обумовлено сторонами у договорі, що становить 825 грн..

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.05.2013 року в розмірі 26366,44 грн. з них: 16500 грн. - заборгованість за кредитом, 9041,44 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 825 грн. - штраф (відсоткова складова).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 930,73 грн..

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, в розмірі 26366,44 грн. з них: 16500 грн. - заборгованість за кредитом, 9041,44 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 825 грн. - штраф (відсоткова складова).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 930,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно із оригіналом:

Головуючий В.В. Оніщук