Справа №636/2891/15-ц
Провадження № 6/636/200/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Дьоміної О.П., за участю секретаря судового засідання Шилової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві подання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець МР ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. ЧугуєвуГТУЮ в Харківській області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом №636/82891/15-ц, виданим Чугуївським міським судом Харківської області 12.10.2015 року. Дані вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження за №55497178 з виконання виконавчого листа за №636/82891/15-ц, виданого 12.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Страхова компанія «Країна» матеріальної шкоди у розмірі 6 910,88 грн. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконане, декларацію не подано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Представник МР ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. ЧугуєвуГТУЮ в Харківській області ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, була повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило.

Під час розгляду подання судом встановлено, що в МР ВДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та м. ЧугуєвуГТУЮ в Харківській області відкрито виконавче провадження за №55497178 з виконання виконавчого листа за №636/2891/15-ц, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 12.10.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Страхова компанія «Країна» матеріальної шкоди у розмірі 6 910,88 грн. (а.с. 95-96). Однак, рішення суду боржником добровільно не виконане.

В ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням, державним виконавцем були надіслані запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України та Державної прикордонної служби (а.с. 100-103, 105-108).

Постановою державного виконавця від 21.03.2018 року на все майно боржника накладений арешт (а.с. 98-99).

На адресу боржника державним виконавцем направлялися виклики з зобовязанням зявитись до відділу з поясненнями за фактом невиконання вимог виконавчого документа (а.с. 97, 109).

Дослідивши матеріали справи, на підставі наданих доказів, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Умовами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік обставин, за яких громадянинові України може бути тимчасово обмежено право громадянина України на виїзд з України, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5).

Тобто, лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання державним виконавцем не додано жодного документу, який би вказував на факт ухилення боржника від виконання зобов'язань. В матеріалах справи відсутні відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Тобто, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

До подання державним виконавцем на підтвердження ухилення боржника від виконання рішення суду додані лише копії виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів державного виконавця, постанови про арешт майна боржника та відповіді органів ДФС, УПФУ про відсутність інформації стосовно боржника, а також відповідь Державної прикордонної служби про перетинання ОСОБА_2 державного кордону України.

Матеріали, надані суду разом із поданням, не містять доказів надсилання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, викликів та інших документів за виконавчим провадженням з повідомленням про їх вручення.

З огляду на матеріали справи, не можливо зробити висновок щодо повноти вчинення виконавчих дій, натомість вбачається відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань. Так, виходячи з матеріалів подання, державним виконавцем не здійснювався вихід за місцем проживання боржника з метою виявлення майна, не наданий запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, а також запит до КП «Чугуївське МБТІ» та бази даних ДАІ-2000 та НАІС з метою зясування наявності зареєстрованого нерухомого майна, автотранспортних засобів.

Крім того, матеріалах справи не містяться беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки щодо невиконання боржником зобовязання через виїзд до іншої країни, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів третьої особи без вжиття таких заходів обмеження боржника у праві виїзду за межі України не містяться в матеріалах справи та не вбачаються в письмових доводах заявника.

З огляду на викладене можна зробити висновок про необґрунтованість подання ДВС через недоведеність обставин, на які посилається заявник. Тобто, останній не обґрунтував необхідність вжиття заходів щодо обмеження боржника у праві виїзду відповідно до встановленого законодавством порядку, не вказав в чому полягає очевидна небезпека залишення країни боржником та ухилення останнього від виконання обовязків покладених на нього судовим рішенням, а також не здійснив всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду за виконавчим документом, що передують зверненню з таким поданням до суду.

Також, суд звертає увагу, що Чугуївським міським судом Харківської області 12.10.2015 року у справі за позовом ПАТ «СК» Країна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди виданий виконавчий лист за №636/2891/15-ц, натомість в рамках цієї справи винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа за №636/82891/15-ц, в поданні державний виконавець також просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України ОСОБА_2, до виконання покладених на нього обовязків за виконавчим листом за №636/82891/15-ц, виданим Чугуївським міським судом Харківської області 12.10.2015 року.

На підставі викладеного, враховуючи те, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, суд приходить до висновку, що подання про тимчасову заборону виїзду за кордон ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 260, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції в Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Cуддя О.П. Дьоміна