УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

28 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Вознесенівському району про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2018 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Вознесенівському району про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху, для усунення недоліків з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 184 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви, яка повинна відповідати вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Згідно п. 5, п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В порушення п. 5, п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зміст позову не містить виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів того, у чому конкретно полягає однорідність позовних вимог про позбавлення батьківських прав та позовних вимог про стягнення аліментів, які не взаємопов'язані між собою, регулюються різними нормами права і правильність вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав не залежить від правильності вирішення позовних вимог про стягнення аліментів. Крім того, строки розгляду позовних вимог про позбавлення батьківських прав і позовних вимог про стягнення аліментів, є різними.

Спільний розгляд, різних не взаємопов'язаних між собою позовних вимог, може ускладнити вирішення справи.

Також, згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Крім того, звертаю увагу, на те, що спори про позбавлення батьківських прав згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування фізичної особи (відповідача), якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалу позову, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що територіально не відноситься до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Позивач у позовній заяві не вказує та не обґрунтовує підстави звернення з позовною вимогою про позбавлення батьківських прав до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з вимогами п.п. 2, 3, 8, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи.

В силу вимог ст. 176 ЦПК України, ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупність всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

В порушення зазначених норм, позивачем не зазначено ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) - третьої особи, не зазначено ціну позову,не зазначено чи всі подані до суду докази, не вказано про попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку з розглядом справи.

Окрім того, позовна заява не містить відомостей про вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, якщо такі заходи проводилися, що передбачено п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно із ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення зазначених норм, позивачем не підтверджено відповідність копій письмових доказів в порядку, встановленому чинним законодавством.

Вказуючи на належність засвідчення копії суд зазначає, що ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається: зі слів «Згідно з оригіналом», назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої печаті), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року, рішення «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу час для усунення вищенаведених недоліків, роз'яснивши ОСОБА_1, що у разіне усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Вознесенівському району про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз'яснити, що у разіне усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя В.О. Макаров