Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 367/1987/17-ц

провадження № 61-1762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року у складі судді Саранюк Л. П. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Білоконь О. В., Верланова С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання недійсними пунктів угоди та встановлення права здійснювати оплату за автомобіль у межах його вартості.

Позовна заява мотивована тим, що 07 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Авто Просто» укладений договір, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг із адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Відповідно до додатку 1 до договору метою його укладення було отримання автомобіля марки «ZAZ Forza» вартістю 82 520,00 грн.

27 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем укладений додаток № 3, згідно з яким загальна сума грошових зобов'язань учасника станом на день підписання цього додатку становить 147 716,82 грн. На день підписання цього додатку учасник сплатив 44 491,15 грн. Розмір загальної заборгованості учасника станом на день підписання цього додатку складає 103 225,67 грн.

21 лютого 2012 року згідно з актом передачі-прийняття автомобіля № Y01268 позивач отримав автомобіль «КІА RІО» вартістю 132 800,00 грн від АСФ «Бліц-Авто» АТ «Українська автомобільна корпорація» та того ж дня між позивачем та відповідачем укладений договір застави на вищевказаний автомобіль.

Позивач зазначив, що укладення договору відбувалось із застосуванням нечесної підприємницької практики зі сторони відповідача та шляхом введення споживача в оману, оскільки при підписанні договору ОСОБА_4 надана не чітка та неправдива інформація про договір, що суперечить вимогам статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Такі умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, адже при укладенні оспорюваного правочину сторонами не визначена ціна автомобіля.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати недійсним пункт 2.1 статті 2 II Розділу угоди від 07 грудня 2011 року № 368 410, визнати недійсним пункт 2.2 статті 2 II Розділу угоди від 07 грудня 2011 року № 368 410, визнати недійсним пункт 3.2 статті 3 II Розділу угоди від 07 грудня 2011 року № 368 410, встановити право для позивача здійснювати оплату за автомобіль у межах його вартості на момент отримання 21 лютого 2012 року в сумі 132 800,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у діяльності ТОВ «Авто Просто» під час укладення оспорюваної угоди ознак нечесної підприємницької практики.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваним умовами угоди встановлений обов'язок позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після його отримання, при цьому угодою встановлено, що учасник, який вже отримав автомобіль, може достроково розірвати угоду лише за умови повної сплати вартості автомобіля і щомісячної винагороди, згідно з графіком, отже такі умови угоди є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін договору на шкоду позивачу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У травні 2018 року від ТОВ «Авто Просто» надійшов відзив на касаційну скаргуОСОБА_4, в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суд надав належну оцінку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 07 грудня 2011 року, з метою придбання автомобіля марки «ZAZ Forza» за умовами системи «АвтоТак», між позивачем та відповідачем укладена угода № 368410 про купівлю автомобіля вартістю 82 520,00 грн.

27 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем підписаний додаток № 3, що свідчив про стан розрахунків за угодою про адміністрування на дату надання права на отримання автомобіля до угоди від 07 грудня 2011 року № 368410, згідно з яким загальна сума грошових зобов'язань учасника станом на день підписання цього додатку становить 147 716,82 грн. На день підписання цього додатку учасник сплатив 44 491,15 грн. Розмір загальної заборгованості учасника станом на день підписання цього додатку складає 103 225,67 грн.

21 лютого 2012 року підписаний трьохсторонній договір № 214109-Y01268 із додатками № 1 та № 2 між продавцем - АТ «Українська автомобільна Корпорація», платником - ТОВ «Авто Просто» та отримувачем - ОСОБА_4

Предметом угоди є надання послуг системи «Авто Так» із метою придбання автомобіля «ZAZ Forza».

На асигнаційному акті 27 липня 2012 року, у порядку встановленому статтею 5 додатку № 2 до угоди, позивачу надане право на отримання автомобіля.

Позивач скористався наданим йому правом передбаченим статтею 7 додатку № 2 до угоди та звернувся до відповідача із заявою про вибір іншого автомобіля який він бажає отримати. Позивач отримав у власність автомобіль марки «КІА RІО», кузов

НОМЕР_2, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Цей факт свідчить про те, що ТОВ «Авто Просто» належним чином виконало умови статті 3 угоди та статті 8 додатку № 2 до угоди, відповідач належним чином організував та створив умови для придбання автомобіля позивачем, здійснив оплату автомобіля та забезпечив передачу автомобіля.

21 лютого 2012 року згідно з актом передачі-прийняття автомобіля № Y01268 позивач отримав автомобіль «КІА RІО» вартістю 132 800,00 грн від АСФ «Бліц-Авто» АТ «Українська автомобільна корпорація».

24 лютого 2012 року укладений договір застави на автомобіль «КІА RІО» між позивачем - заставодавцем і відповідачем - заставодержателем.

Статтею 5 угоди та додатком № 1 до угоди, чітко передбачене зобов'язання позивача, щодо здійснення платежів за угодою та їх розмір, а саме: сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладенні угоди у розмірі 3 % із ПДВ від поточної ціни автомобіля; сплатити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права у розмірі 3 % із ПДВ від поточної ціни автомобіля; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля.

Відповідно до додатку № 2 до угоди «термінологія» - «Повний внесок - щомісячний платіж, який складається з чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу, і підлягає сплаті учасником у порядку та строки, визначені угодою».

Розмір складових повного внеску зазначено в додатку № 1 до угоди, зокрема:

1) чистий внесок - 0,8333 % від ціни автомобіля;

2) внесок в оплату послуг - 0,5 % від ціни автомобіля + ПДВ;

3) страховий платіж - 0,065 % від ціни автомобіля.

Загальна кількість внесків названа в угоді як «графік внесків», зокрема відповідно до додатку № 1 до угоди графік внесків становить 120, тобто - всього 120 внесків.

«Продукцією» за угодою про надання послуг є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою «Авто Так». Тобто, предметом угоди, укладеної між сторонами, є надання учаснику послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля в кредит чи в лізинг. Тому ціна послуги - не є ціною автомобіля.

Сторонами погоджено, що розмір кожного повного щомісячного внеску визначатиметься у відсотках до встановленої щомісячно виробником чи імпортером актуальної ціни автомобіля.

Встановлені судами обставини свідчать про те, що сторони досягнули згоди щодо усіх істотних умов договору.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положеннями частини першої, пункту 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, указаний ЗаконУкраїни «Про захист прав споживачів» установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належного підтвердження, що під час укладення оспорюваного договору йому не була надана інформація у повному обсязі.

Посилання позивача на несправедливість оскаржуваних умов договору у зв'язку з тим, що розмір кожного платежу визначається на час проведення оплати і залежить від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати - є безпідставним, оскільки саме такі умови були погоджені сторонами при укладенні договору, і вони є

зрозумілими. За змістом таких умов кожна поінформована, розсудлива людина могла розуміти, що поточна ціна автомобіля, яка згідно умов це ціна автомобіля, яка встановлена постачальником в останні робочий день кожного місяця, є змінною величиною, яка може змінюватись, як у бік збільшення, так і у бік зменшення.

Визначення розміру щомісячних платежів у прив'язці до поточної ціни автомобіля, отриманого позивачем, а не у прив'язці до інших чинників, наприклад зміни курсу валют, підвищення облікової ставник НБУ, рівня інфляції, які також можуть впливати на вартість товарів та послуг на ринку, не можна вважати несправедливими умовами договору.

З огляду на викладене, обґрунтованими є висновки судів про недоведеність позивачем несправедливості умов договору та введення його в оману відповідачем та ведення останнім нечесної підприємницької практики.

Доводи касаційної скарги про те, що умовами спірної угоди встановлено обов'язок позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після його отримання, при цьому спірною угодою встановлено, що учасник, який вже отримав автомобіль, може достроково розірвати угоду лише за умови повної сплати вартості автомобіля і щомісячної винагороди, згідно з графіком, є безпідставними, оскільки ці доводи повторюють підстави позову, яким надана належна оцінка судами попередніх інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів

Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року та ухвалу

Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик