Справа № 462/3160/18 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/662/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у письмовому провадженні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2018 року, постановлену в складі головуючого - судді Кирилюка А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України, Галицького районного суду м. Львова в особі судді Галицького районного суду м. Львова Зубачик Наталії Богданівни про відшкодування моральної шкоди, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицького районного суду м. Львова в особі судді Галицького районного суду м. Львова Зубачик Наталії Богданівни про відшкодування моральної шкоди. Дана ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2018 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди передано за територіальною підсудністю на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2018 року про передачу матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди за територіальною підсудністю на розгляд Печерського районного суду м. Києва, позивач ОСОБА_2 оскаржив таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, винесена з порушенням норм цивільного законодавства. Зазначає, що він звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями суду, тому вважає, що за приписами ч. 4 ст. 28 ЦПК України він правомірно скористався своїм правом подати позов за місцем свого проживання, яке знаходиться у є Залізничному районі м. Львова. Натомість, суд першої інстанції безпідставно покликається в оскаржуваній ухвалі на приписи ч. 5 ст. 28 ЦПК України та незаконно скеровує матеріали цієї цивільної справи у Печерський районний суд м. Києва за місцем знаходження відповідача - Державної казначейської служби України.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, відповідно до вимог ст. ст. 274, 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу справи на розгляд до іншого суду за територіальною підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що правила альтернативної територіальної підсудності у цивільному судочинстві не можуть бути застосовані у даній конкретній ситуації, оскільки позивач не просить відшкодувати шкоду, яка могла бути нанесена йому в зв'язку із незаконним його засудженням, незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжного заходу, незаконним затриманням, незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а просить стягнути з держави України моральну шкоду, яка, на його думку, була нанесена йому, в зв'язку з ухваленням суддею рішення в адміністративній справі, яке згодом була скасована апеляційним судом, обґрунтовуючи свої вимоги нормами, які передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України. А відтак, приходить до висновку, що матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_2 до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України, Галицького районного суду м. Львова в особі судді Галицького районного суду м. Львова Зубачик Наталії Богданівни про відшкодування моральної шкоди в частині вимог щодо до Держави - Україна, в особі Державної казначейської служби України, слід передати за територіальною юрисдикцією до Печерського районного суду м. Києва, оскільки місцем знаходження відповідача - Державної казначейської служби України, є адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, що є територією печерського району м.Києва. .

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу необхідно скасувати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Статтею 7 цього Закону кожному гарантовано захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду (складу суду), але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року, "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року та "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року").

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Статтею 27 ЦПК України закріплено загальні правила підсудності, згідно якої позови пред'являються в суд за зареєстрованим місцем проживання (місцем знаходження) відповідача.

Поряд з цим, статтею 28 ЦПК України передбачено правила альтернативної підсудності (підсудність за вибором позивача), згідно положень ч. 4 якої позови, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому, на його думку, в зв'язку з ухваленням суддею Галицького районного суду м.Львова Зубачик Н.Б. рішення в адміністративній справі, яке згодом була скасоване апеляційним судом в порядку ст. 28 ЦПК України. Позов пождав за правилами альтернативної підсудності, а саме за своїм зареєстрованим місцем проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що територіально належить до Залізничного району м. Львова.

Таким чином, аналіз суб'єктивного складу та характеру спірних правовідносин свідчить про те, що даний спір має розглядатись по суті Залізничним районним судом м. Львова.

Відтак, висновок суду про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва є помилковим.

Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить переконання про підставність апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України), з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції( п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даної постанови складений 28 листопада 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2018 року скасувати, справу направити до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.