Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 186/182/17

провадження № 61-24907св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), МартєваС. Ю., Сімоненко В.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Першотравенська міська рада Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року у складі судді Демиденко С. М. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у складі суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом є вона та її брат - ОСОБА_5

У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, оскільки вважала, що спадщину прийняв її брат ОСОБА_5

Нещодавно вона дізналась, що останній не бажає приймати спадщину та відмовляється від неї.

Зазначала, що до смерті та після смерті матері вона допомагала утримувати спадкове майно та вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, а тому не вважала за необхідне звертатися до нотаріуса.

Після спливу строку, встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини їй стало відомо, що, лише отримавши свідоцтво про право на спадщину, вона може зареєструвати право власності на спадкове майно.

У зв'язку з цим вона звернулась до приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з причини пропуску строку, визначеного законом для звернення із зазначеною заявою.

Посилаючись на те, що вказаний строк було пропущено нею з поважних причин, ОСОБА_4 просила суд визначити додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її матері.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкодили їй протягом двох років восьми місяців після відкриття спадщини звернутися з заявою про прийняття спадщини. Зазначена позивачем причина пропуску строку звернення з заявою не є поважною, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в один місяць.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що суди при вирішенні справи безпідставно визнали неповажними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також суди не надали належної оцінки факту проведення антитерористичної операції у населеному пункті, в якому вона проживає, не взяли до уваги загальновідомість указаних подій та не встановили, що зазначені обставини є обставинами непереборної сили.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Наведені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України № 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача у справі - ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі по день смерті спадкодавець проживала одна.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46246987 від 21 грудня 2016 року, заповіту ОСОБА_6 не залишила.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 199/2016, заведеної 21 грудня 2016 року, відповідач ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався.

Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 21 грудня 2016 року, тобто через два роки та вісім місяців після відкриття спадщини.

22 грудня 2016 року Постановою приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Дніпропетровської області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_6, у зв'язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що ОСОБА_4 не мала об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у даній справі з цих підстав.

Такі висновки узгоджуються з нормами статей 1220, 1222, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини та висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах № 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року та № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року.

Посиланняскаржника на те, що вона юридично не обізнана з порядком оформлення спадщини та вважала спадщину прийнятою її братом ОСОБА_5, не свідчить про поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

Доказів, які б підтверджували наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкодили їй протягом двох років восьми місяців після відкриття спадщини звернутися з заявою про прийняття спадщини позивачем не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що місцем проживання скаржника є територія проведення антитерористичної операції і виїзд за її межі є проблематичним, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки звертаючись до суду з даним позовом позивачка не зазначала цієї обставини в якості поважної причини для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, які викладені в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з наведеним касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

С. Ю. Мартєв

В.М.Сімоненко