Справа № 214/5128/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.,

при секретарі - Улятовській М.О.,

за участю представника позивача - Жданової Ю.Г.,

за участю відповідача - ОСОБА_2,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 87 956 грн. 02 коп. за кредитним договором №б/н від 19 липня 2010 року, судові витрати в розмірі 1600 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову навів наступне. ОСОБА_2 (далі - відповідачка) звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 19 липня 2010 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами банку, які викладені на офіційному сайті банку http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору.

Овердрафт (п.1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через wеb-сайт банку (www.privatbank.ua/) або інший Інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком.

Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до cт.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних).

Згідно ч.2 cт.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи оферту банку відповідачка підписом у заяві визнає та погоджується на запропоновані Банком умови.

Також наряду із вищезазначеним свідченням визнання угоди відповідачкою є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів, так як згідно ч.2 cт.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 правил користування платіжною карткою.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов'язки:

- у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору;

- у позичальника: отримання виписки про етап та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 договору).

На підставі п.1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов'язань за даним договором.

Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами умов та правил надання банківських послуг або тарифів банку, клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п.2.1.1.5.4 договору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов та вимог закону.

Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідачка зобов'язалася: на підставі п.2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов'язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобов'язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов'язаннями.

Відповідно до п.2.1.1.3.3 договору відповідачка доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.п.2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

На підставі п.2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на сайті httр://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті httр://privatbank.ua/kredity/, пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 10 серпня 2017 року має заборгованість 87 956 грн. 02 коп., з яких: тіло кредиту - 41 169 грн. 63 коп., проценти за користування кредитом - 13 379 грн. 62 коп., пені - 28 742 грн. 20 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина та 4164 грн. 57 коп. процентна складова. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

У ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором, відповідачка порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

У судовому засіданні представник позивача Жданова Ю.Г. позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що виключно позичальник несе відповідальність за всі операції з карткою, у тому числі її втрату, операції, здійснені з використанням ПІН-коду, постійного чи одноразових паролів, а відтак посилання відповідачки на шахрайські дії невідомих осіб з її кредитною карткою не можуть бути підставою для звільнення її від відповідальності. Оскільки на даний час кредит не погашений, заявлену заборгованість представник просить стягнути з відповідачки в судовому порядку.

Крім того, представник позивача підтримала пояснення, викладені у відповіді на відзив, в яких зазначено, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н від 19 липня 2010 року, згідно якої отримала кредит в розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо форми кредитного ліміту позивачем зазначено, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою дієздатною особою і підтверджує, що позичальник ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання згідно ст.634 ЦК України. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов та тарифів. У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з телеграмами та листами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронні. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі, що чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, умови, правила та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід'ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до умов та правил надання банківських послуг. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років, позичальник в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості позивач зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахункам кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін'юсту від 12 квітня 2102 року № 578/5. Із виписки вбачається, що відповідачка знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Вказані діє є свідченням того, що відповідачці були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо підвищення процентної ставки позивач зазначає, що згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,3% на місяць або 27,60% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з умовами та правилами надання банківських послуг. Зокрема, згідно до п. 1.1.3.2.3 умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг до обов'язків позичальника відноситься: п. 1.1.2.3 - отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам; п.1.1.2.4 - у разі незгоди зі змінами умов та правил надання банківських послуг та/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачці було направлено 15 серпня 2014 року і 15 березня 2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від неї до Банку не надходило, більше того вже після підвищення процентної ставки відповідачка активно користувалася карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких 24 березня 2017 року, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Правомірність зміни умов договору також підтверджується Постановою № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». У разі нормалізації ситуації, банком буде розглядатися питання про зниження ставок. Стосовно строку дії договору та кредитної картки позивач звертає увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно умов та правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнтка. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідачки нічим не обґрунтовані. Щодо порядку погашення заборгованості та нарахування процентів. Згідно умов та правил надання банківських послуг, тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0.01 % річних (п. 1.1.1.49). У разі не погашення заборгованості протягом пільгового періоду за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6). Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід'ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими умовами (п.1.1.1.91). Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів зазначені в тарифах. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту (п.2.1.1.12.4). У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. У разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню згідно умов та правил надання банківських послуг (п. 2.1..1.12.6.1, 2.1.1.12.6.2) та згідно тарифів. Щодо формули нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість зазначає, що до квітня 2014 року діяла наступна формула нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N *М /365 *Y=ZN - поточне тіло кредиту; М - процентна ставка; 360/365 - кількість днів у році; Y- кількість днів за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів.

Нарахування процентів на прострочену заборгованість: N *М /365 *Y=Z N - прострочене тіло кредиту; М - процентна ставка; 360/365 - кількість днів у році; Y- кількість днів за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів. Y- кількість днів за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів.

Формула нарахування процентів на прострочену заборгованість: N *М /365*2 *Y=Z N - заборгованість за кредитом (прострочене тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені проценти та санкції станом на перше число попереднього місяця; М - процентна ставка 360/365 - кількість днів у році, 2 - коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, Y- кількість днів за які здійснюється нарахування; Z - сума нарахованих процентів.

З квітня 2014 року банком були внесені зміни до умов та правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені Наказом № СП-2014- 6635230 від 02 квітня 2014 року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобов'язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Діючі з 04.2014 року формули нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N *М/365*(2 або 1) *Y=Z N - заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції їв попередньому місяці); М - процентна ставка; 360/365 - кількість днів у році; 2 або 1 - коефіцієнт процентної ставки (1- застосовується у разі належного виконання зобов'язань, 2 - підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості).

У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість. Пунктом 1.1.3.1.6. умов та правил надання банківських послуг встановлено, що клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунку у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку. Тобто при нарахуванні банком процентів, комісій, пені і не внесення коштів клієнтом на погашення цієї заборгованості, банк має право здійснити списання даної заборгованості за рахунок кредитного ліміту. Щодо кредитного ліміту позивач зазначає, що п.2.1.1.2.3. умов та правил, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Щодо внесення змін до умов та правил надання банківських послуг та тарифів пояснює, що п.1.1.3.2.3 договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов'язки: у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Договору). На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором. Згідно п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 договору, зміни в умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами умов та правил надання банківських послуг або тарифів банку, клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.5.4 договору. Щодо одночасного стягнення пені та штрафу позивач зазначає, що постановою ВСУ у справі №6-2003цс15 визначено, що у відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним до свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Основним положенням даної постанови являється саме накладання санкцій за правопорушення, а тому не може прийматися до уваги в даному випадку, адже одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки відповідно до ст.549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі ст.230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний санкцій. Таким чином, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи викладене, принцип свободи договору, дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язання - у вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання - у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі штрафу і пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Щодо зменшення пені позивач зазначає наступне. Так, відповідачка належним чином не виконала зобов'язання за кредитним договором, здійснювала повернення частин суми кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості за договором, і станом на 10 серпня 2017 року її заборгованість складає 87 956 грн. 02 коп. У відповідності зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки. Згідно ст.627 ЦК України, свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Укладаючи договір, позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. При укладанні договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст.638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні договору. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Отже, згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений при одночасній наявності обох умов, зазначених у згаданій нормі. Відповідно до судової практики Верховного Суду України суди повинні звертати увагу на наступне: хоча зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо є такі обставини, то вони повинні враховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки. При цьому на виконання вимог ст.215 ЦПК України суд повинен в обов'язковому порядку мотивувати свій висновок. Пунктом 27 постанови ВССУ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" роз'яснено, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосоване судом лише за заявою відповідача. За таких обставин, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, за відсутності клопотання відповідача, суд за власною ініціативою не має права зменшити розмір неустойки. Істотними обставинами в розумінні ст.551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи важке майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не тільки боржника), які заслуговують на увагу. Згідно з п.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобов'язання як неустойка. Отже, пеня за неналежне виконання зобов'язань за договором в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Істотними обставинами згідно зі ст. 551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи важке майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не тільки боржника), які заслуговують на увагу. Відповідачка здійснювала погашення кредиту з порушенням строків повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, та свідчить про наміри відповідачки на злісне ухилення від виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідачка не надала суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту, а відтак підстави для зменшення пені відсутні.

В судовому засіданні відповідачка та її представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідачка зазначила, що дійсно отримувала кредит в АТ КБ «Приватбанк» в сумі 23 000 грн. З 2010 року по 2016 рік кредитні зобов'язання вона виконувала належним чином, своєчасно погашаючи кредит. Кредит вона отримала на картковий рахунок до 08 лютого 2016 року, в той час як решту коштів, які було надано банком після 08 лютого 2016 року, отримала не вона, а інші особи шляхом вчинення шахрайських дій відносно неї. Так, 24 липня 2017 року вона подала заяву до Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за фактом вчинення групою осіб злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, який полягав у вчиненні шахрайських дій відносно неї, а саме отриманні на її ім'я кредитних коштів в декількох банківських установах та незаконного заволодіння цими коштами невідомими особами, в тому числі й в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 25 липня 2017 року її заяву було зареєстровано за №15185 та направлено за підвідомчістю до Саксаганського ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області, де відповідні відомості внесено до ЄРДР за №0001986 від 03 серпня 2017 року.

Крім того, відповідачка також підтримала поданий її представником відзив, в якому зазначила, що відповідно до позовної заяви, нею було отримано кредит в розмірі 15 000 грн. згідно анкети-заяви №б/н від 19 липня 2010 року, в якій вказано, що вона згодна з тим, що дана заява з пам'яткою і умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами 19 липня 2010 року був укладений договір про надання банківських послуг на діючих на той момент умовах. Згідно позовної заяви, розрахунку заборгованості та письмових пояснень представника банку, під час видачі кредиту діяла процентна ставка 27,6% річних, далі процентна ставка була змінена, а саме з 01 вересня 2014 року - 32,4% та з 01 квітня 2015 року - 42,0%. Згідно п.1.1.6.1. умов та правил, зміни до них вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку у випадках, не заборонених діючим законодавством. Натомість, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року №661-VI, який набрав чинності 09 січня 2009 року, положення ЦПК України доповнено статтею 1056-1, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. При цьому, у п.28 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст.1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України 12 грудня 2008 року №661-VI, слід виходити з того, що цей Закон набрав чинності з 10 січня 2009 року та ст.1056-1 ЦК України в тій редакції була чинною до 16 жовтня 2011 року. Оскільки договір між банком та відповідачкою було укладено 19 липня 2010 року, тобто в період дії ст.1056-1 ЦК України у вказаній редакції, то одностороннє підвищення банком відсоткової ставки по кредиту є незаконним. Згідно п.1.1.3.2.3 умов та правил, банк має право проводити зміну тарифів, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру встановленого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Вказана умова кредитного договору про підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки за процентами є нікчемною та оспорюванню не підлягає, а тому не може застосовуватись, оскільки на момент укладення договору діяла пряма заборона закону щодо одностороннього збільшення розміру відсотків. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16. Жодних пропозицій щодо підвищення розміру процентної ставки (ані виписок по рахунку) банк відповідачці не направляв. Відповідачці, яка не користується також і системою Приват24, до моменту подання позову взагалі не відомо про підвищення процентної ставки по кредиту. Строк дії картки теж скінчився, та відповідачка нею не користується. Таким чином, при розрахунку відсотків має застосовуватися відсоткова ставка 27,6 % річних, яка діяла на момент укладення договору, оскільки законом встановлено заборону на збільшення банком в односторонньому порядку відсотків. Так, вона визнає суму нарахованих відсотків станом на 29 серпня 2014 року згідно розрахунку заборгованості в розмірі 330 грн. 85 коп., нарахованих по ставці 27,6% річних. З 01 вересня 2014 року банком незаконно в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку за користування кредитом, а тому вона вважає за необхідне надати суду альтернативний розрахунок заборгованості по процентам, починаючи з вказаної дати по ставці 27,6% річних. Крім того, відповідно до розрахунку банку, починаючи з 01 червня 2015 року банком була змінена формула нарахування відсотків, згідно якої до заборгованості за кредитом, на яку нараховуються проценти включено, крім тіла кредиту, відсотки та санкції, а також передбачено подвійне нарахування відсотків у разі прострочення зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п.2.1.1.12.6 умов, за користування Кредитом та Овердрафтом, банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 365/366 календарних днів у році. Згідно тарифів банку, базова % ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 365/366 днів у році. При цьому, згідно п.2.1.1.12.6.3 умов, відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4, п.2.1.1.12.5 умов. Відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок та/або овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стає простроченим кредити. Тобто, у вказаному пункті йдеться саме про тіло кредиту. Крім того, на збільшення процентної ставки, в тому числі зміну порядку розрахунку (тобто формули), не отримано згоди відповідачки. Оскільки внаслідок зміни банком формули нарахування відсотків та включення до заборгованості процентів та санкцій збільшується їх розмір, про що не було письмово повідомлено відповідачку, що є порушенням ч.2 ст.1056-1 ЦК України, в редакції, що діяла на момент виникнення вказаних правовідносин, збільшення є неправомірним. Таким чином, проценти в силу ч.3 ст.82 ЦІІК України мають розраховуватися за загальноприйнятою формулою розрахунку на залишок коштів (тіла кредиту). Так, за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року згідно перерахунку процентів по ставці 27,6% утворилася переплата по процентам в розмірі 216 грн. 43 коп. У період з 01 червня 2015 року по 18 березня 2016 року у зв'язку з тим, що банк почав включати проценти та пеню до розрахунку заборгованості, утворилася переплата по кредиту в розмірі 4 536 грн. 85 коп. У період з 01 квітня 2016 року по 10 серпня 2017 року загальна сума процентів за підрахунком відповідачки за класичною формулою по ставці 27,6% на залишок кредиту (без включення процентів та пені) склала 9852 грн. 93 коп. Таким чином, з урахуванням переплат заборгованість відповідачки по тілу кредиту складає 40 608 грн. 22 коп. та по процентам з 01 квітня 2016 року по 10 серпня 2017 року по ставці 27,6% - 9852 грн. 93 коп. Заявлені банком вимоги в розмірі 87 956 грн. 02 коп. не співпадають з наданим ним розрахунком заборгованості, в якому значиться сума 81 236 грн. 05 коп. Стосовно нарахування банком пені та штрафу, зазначила, що згідно розрахунку заборгованості банком нарахована пеня в розмірі 28 742 грн. 20 коп., яка складається із: сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов'язання (стовпчик 12 розрахунку станом на 10 серпня 2017 року) та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. (стовпчик 17), та судовий штраф в сумі 4664 грн. 57 коп. Фактично банком двічі нарахована пеня за одне і те саме порушення прострочення зобов'язання за несвоєчасність сплати боргу), та ще й нарахований штраф. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які позичальник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за і те саме порушення. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (позиція Апеляційного суду Дніпропетровської області в ухвалі від 02 лютого 2016 року по справі №211/6687/13-ц). З початку укладення договору з банком вона сумлінно виконувала свої зобов'язання, про що свідчить також перша частина розрахунку заборгованості банку станом на 31 травня 2015 року, де відсутня прострочена заборгованість, що безумовно має бути враховано судом при вирішенні питання стягнення пені. Порушення виконання зобов'язань пов'язане з тим, що вона потрапила до шахраїв, коли намагалася здійснити рефінансування даного кредиту у Приватбанку, щоб не допустити прострочення. Вказані факти шахрайства та виникнення значного прострочення зобов'язання перед банком, й подання банком позову до суду викликали у неї сильні душевні переживання, такий її стан був постійним в останній час, що в свою чергу спричинило виникнення у неї приступу - 11 березня 2018 року у неї стався інсульт. Вона працює двірником в ТОВ «Житлосервіс-КР» та значних коштів не має. З урахуванням викладеного просить суд зменшити розмір неустойки (пені та штрафу), нарахованої банком, та фактично звільнити від її сплати повністю.

В ході розгляду справи відповідачкою заявлялися клопотання: про витребування доказів, яке судом було задоволено; про зупинення провадження, в задоволенні якого судом відмовлено.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розрахунки заборгованості (т.1 а.с.5-9), анкета-заява (т.1 а.с.10, 201), витяг з тарифів (т.1 а.с.11), витяг з умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с.12-26), відомості з реєстру (т.1 а.с.30), банківська ліцензія (т.1 а.с.31), виписка з реєстру (т.1 а.с.32), Статут (т.1 а.с.33), Витяг з ЄРДР (т.1 а.с.58), виписки з рахунку позичальника (т.1 а.с.69-78, 117-128, 175-192), інформація про зміну тарифів (т.1 а.с.79), довідки про зміни умов кредитування (а.с.132-135), заява до поліції про кримінальне правопорушення (т.1 а.с.90-91), договір про надання послуг ТОВ «ФК «Гермес» з тарифами (т.1 а.с.92, 92-а), витяг з газети (т.1 а.с.93-95), квитанції (т.1 а.с.97), рахунок-фактура (т.1 а.с.98), відповідь ВП (т.1 а.с.99), довідка ВП (т.1 а.с.107), банківські повідомлення про зміни тарифів (т.1 а.с.115, 116, 128-135), листи непрацездатності відповідачки, виписний епікриз (т.1 а.с.161, 162, 194, 195-196), розрахунок заборгованості, наданий представником відповідачки (т.1 а.с.167-171), квитанції (т.1 а.с.197-200).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: анкету-заяву (т.1 а.с.10, 201), витяг з тарифів (т.1 а.с.11), витяг з умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с.12-26), довідки про зміни умов кредитування (а.с.132-135), банківські повідомлення про зміни тарифів (т.1 а.с.115, 116, 128-135), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного договору, умови надання кредиту та порядок його погашення, зміни в умовах кредитування.

Суд вважає належними доказами: відомості з реєстру (т.1 а.с.30), банківську ліцензію (т.1 а.с.31), виписку з реєстру (т.1 а.с.32), Статут (т.1 а.с.33), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави здійснення позивачем діяльності щодо надання банківських послуг.

Суд вважає належними доказами: розрахунки заборгованості (т.1 а.с.5-9), виписки з рахунку позичальника (т.1 а.с.69-78, 117-128, 175-192), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме суму заборгованості за кредитним договором, обсяг виконаних позичальником зобов'язань, проведенні банківські операції по його рахунку.

Суд вважає належними доказами: листи непрацездатності відповідачки, виписний епікриз (т.1 а.с.161, 162, 194, 195-196), квитанції (т.1 а.с.197-200), оскільки вони стосуються обставин, які відповідачка просила суд врахувати для зменшення нарахованого банком розміру неустойки.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Суд відповідно до ст.ст.77,79 ЦПК України вважає недостовірними та неналежними доказами й не бере до розгляду: Витяг з ЄРДР (т.1 а.с.58), заяву до поліції про кримінальне правопорушення (т.1 а.с.90-91), договір про надання послуг ТОВ «ФК «Гермес» з тарифами (т.1 а.с.92, 92-а), витяг з газети (т.1 а.с.93-95), відповідь ВП (т.1 а.с.99), довідку ВП (т.1 а.с.107), оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, а їх належність для підтвердження заперечень проти заявлених вимог відповідачкою та її представником не обґрунтована. Крім того, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, оскільки в них відсутні будь-які відомості, які б стосувались кредитного договору №б/н від 19 липня 2010 року, стосовно невиконання умов якого ОСОБА_2 вирішується спір.

Суд вважає недопустимим доказом розрахунок заборгованості, виконаний представником відповідача (т.1 а.с.167-171), оскільки він виконаний з допущенням порушень вимог діючого законодавства України, встановлених договором умов та без врахування дійсної та доведеної бази нарахування за тілом кредиту.

Посилання відповідачки, викладені у відзиві, на невірність наданого позивачем розрахунку, неправомірне збільшення процентної ставки, суд вважає безпідставними, оскільки надані розрахунки є обґрунтованими, в них відображено базу розрахунку, процентну ставку, зміни в кредитному ліміту та операції з погашення відповідачем боргу. При цьому, позивачем доведено правомірність збільшення процентної ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 червня 2015 року шляхом направлення повідомлень на адресу відповідачки, та як наслідок прийняття змінених умов кредитування - продовження виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань аж до 24 березня 2017 року, що слідує з виписок по рахункам позичальника (т.1 а.с.184).

Доводи представника відповідачки щодо включення до розрахунку процентів за користування кредитом неустойки, суд оцінює критично з огляду на їх невідповідність дійсним обставинам, оскільки нею не враховано, що в розрахунок заборгованості по процентам АТ КБ «Приватбанк» включено нарахування процентів як на поточну заборгованість, так і прострочену, що погоджено сторонами при укладенні договору та відображено в розрахунку заборгованості, який в цій частині відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України суд визнає належним та допустимим доказом.

Посилання представника відповідача на практику суду апеляційної інстанції, суд також вважає безпідставним з огляду на те, що за своїм характером, на відміну від висновків Верховного Суду, вони не мають сили обов'язковості для врахування іншими судами при вирішенні справ.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_2 є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». З 21.05.2018 року найменування ПАТ КБ «Приватбанк» змінено на АТ КБ «Приватбанк», що не є перетворенням юридичної особи. Вказані обставини підтверджуються випискою та Статутом банку (т.1 а.с.32, 33).

19 липня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, пов'язаних з кредитуванням фізичних осіб. На підставі поданої нею анкети-заяви №б/н від 19 липня 2010 року, яка передбачає приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанк», вона отримала кредит у вигляді початково встановленого кредитного ліміту в розмірі 8000 грн. на картковий рахунок з видачею кредитної картки «Універсальна», зі сплатою процентів за користування кредитом за початково визначеною ставкою 27,6% річних.

Відповідно до розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, який в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання, тим самим позичальник приєдналася до вказаних умов та правил, які по суті є публічною офертою. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Приватбанк, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов та правил, кредитна картка є дійсною до останнього календарного дня зазначеного на ній місяця. По закінченню строку дії відповідна картка пролонгується банком на новий строк дії (якщо раніше, до початку місяця закінчення строку дії не надходило письмових заяв від позичальника про закриття карткового рахунку).

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору.

Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01% річних в межах пільгового періоду до 30 днів за кожною платіжною операцією, за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, що визначено п.2.1.1.12.2 умов та правил надання банківських послуг та в графі «Пільговий період» Довідки про умови кредитування.

Згідно п. 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті privatbank.ua.kredity з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

Погашення заборгованості за кредитом, сплата відсотків за користування ним, комісії здійснюються позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника (п.2.1.1.6.7 Умов та правил).

Так, на підставі п. 2.1.1.5.5 договору відповідачка зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

На підставі п. 2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6. договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі письмових доказів: розрахунків заборгованості (т.1 а.с.5-9), анкети-заяви (т.1 а.с.10, 201), витягу з тарифів (т.1 а.с.11), витягу з умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с.12-26), виписок з рахунку позичальника (т.1 а.с.69-78, 117-128, 175-192), інформації про зміну тарифів (т.1 а.с.79).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладений, передбачений ст.1054 ЦК України, кредитний договір.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разу порушення зобов'язання.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що факт підписання анкети-заяви, ознайомлення з Умовами та правилами надання кредиту відповідачка не заперечувала в ході розгляду справи, а також з огляду на те, що вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди, суд приходить до висновку про дійсність виникнення між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 договірних відносини, пов'язаних з наданням фінансово-кредитних послуг в рамках договору №б/н від 21 19 липня 2010 року, із погодженням всіх його істотних умов.

Судовим розглядом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитним договором №б/н від 19 липня 2010 року виконав належним чином, надавши ОСОБА_2 кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення.

Однак, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх кредитно-договірних зобов'язань перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 10 серпня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 87 956 грн. 02 коп., яка включає заборгованість: за тілом кредиту - 41 169 грн. 63 коп., по процентам за користування кредитом - 13 379 грн. 62 коп., пені - 28 742 грн. 20 грн., а також штрафів - 500 грн. фіксована частина та 4164 грн. 57 коп. процентна складова.

Не визнаючи вимоги в частині нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом, представник відповідачки ОСОБА_3 посилалася на нарахування їх за завищеною процентною ставкою та її підвищення в односторонньому порядку в порушення ст.1056-1 ЦК України, яка це забороняє. Перевіряючи доводи представника відповідача на їх обґрунтованість та допустимість, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як слідує зі ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.651, ч.3 ст.653 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

Так, згідно з п. 1.1.3.2.4 умов та правил надання банківських послуг, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта (т.1 а.с.15).

Таким чином, у разі підвищення банком процентної ставки, з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки та дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора.

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів, здійснених змін та всіх проведених фінансових операцій до програмного комплексу Банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.

В розумінні п.п.2.1.1, 5.1, 5.4, 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року №566 виписки з особових рахунків клієнтів банку є підтвердженням виконаних операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Із наданих АТ КБ «Приватбанк» виписок по особовому рахунку позичальника ОСОБА_2 (т.1 а.с.69-78, 117-128, 175-192) слідує, що остання дійсно 19 липня 2010 року отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, якою постійно користувалась, використовуючи на задоволення своїх споживчих цілей. Відповідачка здійснювала періодичне повернення кредитної заборгованості шляхом поповнення картки через термінали, у тому числі востаннє 24 березня 2017 року на суму 2000 грн. (т.1 а.с.184), після чого припинила виконувати свої зобов'язання.

Зазначені у виписках з рахунку позичальника операції з самостійного списання АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором суд оцінює критично, оскільки таке погашення кредиту не є активною дією відповідачки, що свідчила б про визнання нею свого боргу, і не може бути підставою для врахування як дійсного погашення заборгованості, оскільки вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Натомість, враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» здійснював збільшення процентної ставки за користування кредитом з 01 вересня 2014 року із відображенням таких дій по особовому рахунку позичальника, направленням їй повідомлень про зміну кредитування, та з відповідним нарахуванням боргових зобов'язань, які ОСОБА_2 періодично погашала, що підтвердження виписками з особового рахунку, тому суд приходить до висновку, що такі дії відповідачки є свідченням висловлення згоди із змінами в умовах кредитування з боку банку, здійсненими в односторонньому порядку відповідно до п.1.1.3.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

З огляду на те, що умови кредитного договору, які регламентують порядок внесення банком змін до кредитного договору в односторонньому порядку, ОСОБА_2 не оспорювала, відповідних вимог про їх недійсність в рамках даної справи шляхом пред'явлення зустрічного позову не заявляла, доказів зворотного суду не надала, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позивачем розміру процентів за користування кредитом станом на 10 серпня 2017 року в розмірі 13 379 грн. 62 коп.

Що стосується нарахування пені в розмірі 28 742 грн. 20 коп. та штрафу 500 грн. 00 коп. фіксована складова та 4164 грн. 57 коп. процентна складова, суд приходить до висновку, що їх слід задовольнити, а підстави для їх зменшення відсутні, виходячи з наступного.

Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Як визначено п.2.1.6.10 Умов та правил, за несвоєчасне погашення заборгованості стягується неустойка відповідно до передбачених тарифів. Сума неустойки нараховується на залишок простроченого основного боргу і розраховується з дати виникнення простроченої заборгованості до дати внесення платежу.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті privatbank.ua.kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п.2.1.6.14 умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлений в тарифах.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

Згідно п. 2.1.6.14 умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що у разі виникнення прострочення зобов'язань, клієнт сплачує банку: пеню відповідно до встановлених тарифів; штраф, розмір якого встановлюється в тарифах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст.638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні договору шляхом нарахування та стягнення неустойки у формі пені та штрафу за різними базами їх розрахунку.

З огляду на викладене, суд вважає правомірним нарахування банком пені та штрафу в заявлених розмірах.

Заперечуючи проти стягнення неустойки, відповідачка та її представник просили зменшити їх розмір, шляхом застосування ч.3 ст.551 ЦК України.

Так, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України, суд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14.

В розумінні ч.3 ст.551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Зазначені умови також передбачено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13.

В ході судового розгляду встановлено, що розмір основного збитку, завданого відповідачкою, становить 54 549 грн. 25 коп. (включаючи заборгованість за тілом кредиту 41 169 грн. 63 коп. та процентам 13 379 грн. 62 коп., в той час як заборгованість за неустойкою сумарно складає 33 406 грн. 77 коп. (пеня та штрафи). Таким чином, очевидним є те, що розмір неустойки не перевищує розмір основного збитку, завданого ОСОБА_2 банку, а відтак не суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права. При цьому, судом не встановлено обставин, які б визначали можливість зменшення неустойки, оскільки відповідачкою не доведено те, що вона перебуває в скрутному матеріальному становище, не надано доказів, з яких можливо було б встановити, де вона працює, який рівень її доходів. Доведеність факту перебування її на лікування хоча й має місце листами непрацездатності, виписним епікризом (т.1 а.с.161, 162, 194, 195-196), однак не може бути прийнятий за достатню підставу для застосування судом ч.3 ст.551 ЦК України, у тому числі з огляду на тривалість порушення зобов'язань відповідачкою.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню на суму 87 956 грн. 02 коп.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.253, 256, 257, 264, 267, 525, 526, 546, 549, 551, 553, 554, 559, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 256-258, 258-261, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: вул. Грушевського 1-д, м. Київ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 липня 2010 року станом на 10 серпня 2017 року в розмірі 87 956 грн. 02 коп., з яких: тіло кредиту - 41 169 грн. 63 коп., проценти за користування кредитом - 13 379 грн. 62 коп., пеня - 28 742 грн. 20 коп., а також штрафи: 500 грн. 00 коп. фіксована складова та 4164 грн. 57 коп. процентна складова.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: вул. Грушевського 1-д, м. Київ) 1600 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов