Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 634/289/17

провадження № 61-45453св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І.(суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, служба у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року у складі судді: Зимовського О. С., та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року у складі суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітньої доньки з матір'ю.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилась дочка ОСОБА_6. Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дочка проживала з позивачем. Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини, оскільки відповідач в добровільному порядку не надавав кошти на утримання дитини.

Вказувала, що у квітні 2016 року відповідач без попередження, самовільно забрав дитину з подвір'я будинку, розташованого по вул. Краснодарській у м. Харкові та вивіз дочку у невідомому напрямку. Лише після звернення позивачки до правоохоронних органів, відповідач визнав, що забрав дитину самовільно. Відповідач не дає можливості позивачу бачитись з донькою та заборонив вихователям дитячого садочка, який відвідує дитина, надавати можливість їй бачитись з донькою. Внаслідок цього з вини відповідача дитині нанесено душевні страждання, що свідчить про те, що батько не діє в найкращих інтересах дитини. Позивач має родину, постійне місце проживання, працює і має належні умови для проживання, виховання та розвитку доньки, що підтверджується висновком Васильківської міської ради Київської області.

ОСОБА_4 просила визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення судів мотивовані тим, що батько дитини самовільно забрав дитину від матері та виховував дитину самостійно без участі її матері, створив належні умови для життя, навчання та її розвитку, однак обмеження спілкування малолітньої дитини з матір'ю негативно впливає на дитину та її психологічний стан, що підтверджується показаннями свідка - практичного психолога і матеріалами психологічних спостережень, які були досліджені в судовому засіданні. Суди не погодилися із висновком служби у справах дітей Сахновщинської районної державної адміністрації 22 червня 2017 року та рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Сахновицькій державній адміністрації від 29 вересня 2016 року про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки при складенні висновку не було проведено обстеження умов проживання позивача, яка бажає проживати з дитиною, а рішення комісії не відповідає вимогам частини першої статті 161 СК України, оскільки комісією не було з'ясовано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Також, суди не погодилися із висновком Васильківської міської ради Київської області від 06 липня 2016 року щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки при складанні указаного висновку орган опіки та піклування керувався положеннями Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року (далі - Декларація прав дитини), статті 161 СК України та виходив з відсутності у справі виняткових обставин, які могли б виправдати розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Суд апеляційної інстанції відхилив за безпідставністю доводи ОСОБА_5 про те, що висновки суду першої інстанції, зроблені на підставі показів практичного психолога ОСОБА_7 є передчасними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Оскільки всупереч процесуального обов'язку доведення своїх вимог та заперечень, заяву про призначення по справі судової експертизи відповідачем не було подано.

У жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернувся через засоби поштового зв'язку до суду із касаційною скаргою на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарги обґрунтована тим, що ОСОБА_5 не погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції, оскільки позивач в односторонньому порядку, не повідомивши батька та без його згоди самостійно перевезла дитину у інший населений пункт з смт. Сахновщина до м. Харкова, що ніколи не було місцем проживання дитини та позивача в розумінні статті 29 ЦК України та статті 160 СК України. З весни 2016 року позивач переїхала у іншу область. З квітня 2016 року дитина проживає із відповідачем, восени 2018 року зарахована до першого класу. Позивач наміру забирати дитину не має, не відвідує її, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідних органів з приводу протиправної поведінки відповідача щодо обмежень спілкування позивачки з дитиною протягом 2016-2017 років. На момент розгляду справи у суді дитина майже два роки проживає із батьком. Зазначає, що не можна погодитись із поясненнями допитаної як свідка психолога ОСОБА_7, оскільки висновки спеціаліста не є висновками психолога. Також суди не звернули уваги, що позивач у червні 2016 року вийшла заміж, має сім'ю та не встановили, які стосунки склалися між новим чоловіком позивача та дочкою сторін. Це підтверджує необхідність залишення місця проживання доньки з батьком.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 23 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суди, на підставі висновку Індустріального ВП ГУНП в Харківській області, встановили, що позивач 11 квітня 2016 року звернулась до Фрунзенського відділення Індустріального ВП ГУНП України в Харківській області із заявою, за фактом зникнення її малолітньої доньки ОСОБА_6, яка мешкала за адресою АДРЕСА_4. В ході роботи за матеріалом було встановлено, що дитину, не попередивши про це матір, забрав колишній чоловік ОСОБА_5

Суди, на підставі копії виписки із медичної картки ОСОБА_4, встановили, що позивач перебувала на лікуванні з 16 травня 2016 року по 23 травня 2016 року в Київському обласному онкодиспансері. Відповідно до виписки з історії хвороби ОСОБА_4 перебувала на лікуванні з 31 серпня 2016 року по 23 вересня 2016 року в ДУ «ІТО НАМН України», їй була проведена операція колінного суглоба.

Суди, згідно довідки № 11-01 від 15 листопада 2017 року, встановили, що ОСОБА_4 працювала у ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» з березня 2017 року по жовтень 2017 року і їй була нарахована заробітна плата за указаний період на суму 23 437,87 грн.

Суди, відповідно до характеристики депутата Васильківської міської ради від 25 травня 2017 року встановили, що ОСОБА_4 проживає з чоловіком ОСОБА_8 за адресою: м. Васильків. АДРЕСА_3. Зі слів сусідів характеризується позитивно, громадський порядок не порушує веде здоровий спосіб життя, алкогольні напої не вживає.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради від 26 серпня 2016 року ОСОБА_4 встановлено інвалідність 2 групи загальне захворювання на строк з 12 квітня 2016 року по 30 квітня 2017 року.

Суди, на підставі довідки від 26 лютого 2018 року, встановили, що ОСОБА_4 працює в ПП ЮК «Феміда-Протекшн груп» на посаді офіс-менеджера з 04 січня 2018 року, заробітна плата становить 6 000 грн. Згідно характеристики виданої ПП ЮК «Феміда-Протекшн груп» від 26 лютого 2018 року, ОСОБА_4 зарекомендувала себе як відповідальний співробітник, добросовісно виконує свої обов'язки, дружня в колективі, не вчиняє сварок на роботі, веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок.

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та її сину ОСОБА_8 (чоловіку позивача), у рівних частках.

Суди встановили, що ОСОБА_5 забрав дитину від матері без її згоди та відома. Обмеження щодо спілкування дитини з матір'ю також впливають на психологічний стан малолітньої ОСОБА_6, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 (практичного психолога), так і матеріалами психологічних спостережень, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

В контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір'ю відповідатиме інтересам дитини, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги відповідача, про те, що не можна погодитись із поясненнями допитаної як свідка психолога ОСОБА_7, оскільки висновки спеціаліста не є висновками психолога, є необґрунтованими. Відповідачем не надано доказів на спростування висновків спеціаліста, зокрема, заява про призначення по справі експертизи відповідачем не подавалась.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель