Провадження № 2-ві/522/101/18
УХВАЛА

27 листопада 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 від 06.09.2018 року про відвід судді Абухіна Р.Д. у цивільній справі за позовом Одеського національного університету ім.. ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р.Д. перебуває цивільна справа за позовом Одеського національного університету ім.. ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

06.09.2018 року від позивача надійшла заява про відвід головуючої по справі судді Абухіна Р.Д., яка обґрунтована тим, що головуючий по справі суддя Абухін Р.Д. не може брати участь у справі і підлягає відводу, оскільки після судового засідання суддя спілкувався з представником позивача, на думку відповідача, консультував представника позивача та висловлювався незрозумілою для відповідача лексикою. Зазначає, що суддею клопотання представника відповідача, заявлені в судовому засіданні задоволенні не були, враховуючи, що по іншим справам аналогічні позови ОНУ ім. Мечнікова були залишені без розгляду. Зазначені обставини викликають у ОСОБА_1 сумніви в неупередженості та обєктивності судді.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року (с. Абухіна Р.Д.) заяву ОСОБА_1 про відвід судді було визнано необґрунтованою та провадження у справі було зупинено на час вирішення цього питання іншим суддею згідно ч.3 ст.40 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 26.11.2018 року, розгляд заяви про відвід судді розподілено на суддю Домусчі Л.В..

У відповідності до вимог ч.ч.2, 3 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження по справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається за допомогою автоматизованої системи документообігу суду (п.15.4 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК). Такому судді не може бути заявлений відвід.

Пунктами сьомим та восьмим статті 40 ЦПК визначено, що питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про відвід судді, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

Підстави, за яких суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) визначені у ч.1 ст.36 ЦПК, зокрема, якщо інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи ( ст.37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя ( п.3 ст.46 ЦПК).

Крім того, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу. Пунктом четвертим статті 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду (п.5 ст. 39 ЦПК).

За умовами ч.3 ч.4 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов'язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді (ч.5 ст.36 ЦПК України).

Фактично підставою для звернення ОСОБА_1 із заявою про відвід судді Абухіна Р.Д. стало існування, на думку заявника, заінтересованості головуючого у результаті розгляду справи, яка проявляється у тому, що після судового засідання суддя спілкувався з представником позивача та нібито консультував його, висловлювався незрозумілою для відповідача лексикою, а також у тому, що суддею клопотання представника відповідача, заявлені в судовому засіданні задоволенні не були, враховуючи, що по іншим справам аналогічні позови ОНУ ім. Мечнікова були залишені без розгляду.

Між тим будь-яких доказів на підтвердження викладених у заяві обставин заявником, в тому числі щодо зацікавленості головуючого, до суду не надано. Не згода заявника із процесуальними рішеннями судді (зокрема те, що він не залишив позов університету без розгляду) не свідчить про наявність обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_3 проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "ОСОБА_4 проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П'єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об'єктивному розгляді справи.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, вивчивши мотиви, наведені заявником у заяві про відвід судді, суд приходить до висновку, що заявлений відвід не може бути задоволений, оскільки він суперечить діючим нормам Закону, заявник не навів належних доказів щодо упередженності головуючого судді та що існують обставини, що викликають сумнів в його об'єктивності.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відводу судді Приморського районного суду м. Одеси Абухіна Р.Д. у цивільній справі № 522/22226/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.35-40 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 06.09.2018 року про відвід судді Абухіна Р.Д., заявленій у цивільній справі за позовом Одеського національного університету ім.. ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Повернути справу для продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.