АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/5660/18
Провадження № 22-ц/792/1414/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретаря: Дубової М.В.

учасники справи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року (суддя - Мороз В.О.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені),

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з зазначеним позовом вказувала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем в період з 06 квітня 1995 року по 26 вересня 1997 року. Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом першої групи «Б» з дитинства та потребує стороннього догляду. На підставі виконавчого листа №2-174 від 28 грудня 1997 року на утримання доньки з відповідача стягувались щомісячно аліменти в розмірі 16,5% від усіх видів заробітку до її повноліття. Однак, відповідач маючи дохід у вигляді пенсії, коштів отриманих з надання в оренду земельного паю, умисно ухиляється від виконання своїх обовязків, рішення суду належним чином не виконував, сплачував аліменти на утримання доньки не своєчасно та не в повному розмірі, у звязку з чим станом на 28 лютого 2018 року заборгованість по сплаті аліментів становила 15 787 грн. 45 коп., розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 356 130 грн. 53 коп., з яких 94967,03 грн. - пеня за 2010 рік, 106 126,99 грн. - за 2011 рік, 101875,69 грн. - за 2012 рік, 53260,82 грн. - за 2013 рік.

Посилаючись на зазначене, на підставі ст.196 СК України, просила стягнути з відповідача за прострочення сплати аліментів пеню в розмірі не більшому ніж розмір заборгованості по аліментам 15787,45 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2010 року по 28.02.2018 року в розмірі 15 787 грн. 45 коп. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів вказував, що суд першої інстанції безпідставно не врахував відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам, оскільки в період виникнення заборгованості він потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, у звязку з чим лікувався та ніс значні матеріальні витрати на лікування, здійснював догляд за матірю ОСОБА_7, також на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня донька ОСОБА_8, яка є інвалідом з дитинства. Крім того, донька ОСОБА_8 навчається у Хмельницькому базовому медичному коледжі на платній формі навчання, у звязку з чим апелянт несе додаткові витрати на оплату навчання. Зазначав, що поза увагою суду залишилась обставина щодо повного погашення ним заборгованості по сплаті аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_5, безпідставною, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважає рішення суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам закону. Зазначає, що відповідачем на обґрунтування заявлених ним заперечень не були надані докази, зокрема, щодо догляду за матірю, відповідач не надав висновок лікарсько-консультативної комісії про потребу матері у сторонньому догляді. Також вважає такими, що не підлягають задоволенню доводи апелянта щодо надання матеріальної допомоги іншій доньці, при цьому вказує, що відповідач ставить у нерівне становище своїх дітей. Вважає доведеним висновок суду щодо вини відповідача у несплаті аліментів, оскільки доказів на спростування вини ним не надано.

Апелянт ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. Від апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_4, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення, але не більше 100% заборгованості. При цьому судом встановлено, що згідно з розрахунку 1% від суми несплачених аліментів розмір неустойки (пені) складає 356 230 грн. 53 коп., однак із застосуванням приписів ст.196 СК України, відповідно до яких розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості, суд дійшов висновку щодо стягнення пені в розмірі 15 787 грн. 45 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 1995 року. Шлюб між сторонами розірвано 26 вересня 1997 року, після розірвання шлюбу позивачу присвоєне прізвище «Котик».

Від даного шлюбу 02 серпня 1995 року у сторін народилась донька, ОСОБА_6.

Відповідно до довідки МСЕК, серії АВ №0845516 ОСОБА_6 є інвалідом першої групи «Б» з дитинства до 18-річного віку та потребує стороннього догляду.

Згідно довідки №62 від 07.03.2018 року виданої виконавчим комітетом Наркевицької селищної ради ОТГ Волочиського району Хмельницької області ОСОБА_4, дійсно здійснює догляд за дочкою, інвалідом І групи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до виконавчого листа № 2-174 від 28.02.1997 року із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6, стягувались аліменти в розмірі 16,5% від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.1996 року і до повноліття.

Згідно копії довідки виданої Волочиським районним судом Хмельницької області №2401 від 14.10.1998 року ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, не сплачував аліменти, у зв'язку з чим був оголошений у розшук.

Із копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що станом на 01.12.2010 року заборгованість по аліментам становить - 3100,82 грн., а згідно довідки про нарахування та сплату аліментів за весь період від 12.02.2018 року вих. №6255 - заборгованість по аліментах з моменту призначення до досягнення дитиною повноліття становить 15787,45 грн.

19 березня 2018 року головним державним виконавцем Другого відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 4255262 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-174, виданого 28.02.1997 року у звязку із відсутністю заборгованості із сплати аліментів.

Відповідач ОСОБА_5 є інвалідом 3-ї групи внаслідок загального захворювання (копія пенсійного посвідчення серія ААЇ № 493657).

Із копії довідки від 31.03.2018 року № 8649 вбачається, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримав пенсію по інвалідності за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року в розмірі 11139,71 грн.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Згідно ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Згідно зі ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів, за кожен місяць окремо, від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Встановивши, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини платника аліментів, суд першої інстанції правильно обчислив розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до 28 лютого 2018 року, тобто в межах заявлених позовних вимог про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму 356 230,53 грн., однак, враховуючи, що розмір пені перевищує 100% розміру заборгованості, стягнув з відповідача на користь позивача пеню від суми несплачених аліментів в розмірі 15787,45 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини платника аліментів у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не спростовують зазначені висновки суду.

Згідно ст.ст. 78,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини утворилася не з вини відповідача матеріали справи не містять. ОСОБА_5 таких доказів не надав суду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги ту обставину, що на його утриманні перебувала мати інвалід І групи, однак жодних доказів на підтвердження таких доводів він не надав суду.

На підтвердження доводів апеляційної скарги, щодо понесення апелянтом витрат на лікування в результаті отриманої травми в дорожньо-транспортній пригоді, ОСОБА_5 належних документів теж не надано.

Посилання апелянта на розписку від 01.03.2018 щодо отримання ним в борг 15000 грн. для погашення заборгованості по аліментам, не звільняє його від матеріальної відповідальності по сплаті пені за невиконання або невчасне виконання обов'язку його сплатити аліменти.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2018 року.

Судді: Т.О. Янчук

ОСОБА_2

ОСОБА_3