Постанова
Іменем України

31 жовтня 2018 року
м. Київ

справа № 761/16172/15-ц
провадження № 61-34070св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) товариство з обмеженою відповідальністю «Рада-3»,
відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада-3» (далі ТОВ «Рада-3») звернулось до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка складається з 18 981,43 грн основного боргу, 4 129,97 грн інфляційних нарахувань, 620,42 грн 3 % річних (за період із 02 липня 2014 року до 30 листопада 2016 року), 16 695,36 грн пені.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , який товариство обслуговує.
03 жовтня 2000 року між ТОВ «Рада» (правонаступником якого є ТОВ «Рада-3») та відповідачами був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, за умовами якого власники квартир зобов`язані вносити плату за послуги.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов договору станом на 30 листопада 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 18 981,43 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь та застосувати штрафні санкції відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали зустрічний позов, у якому просили зобов`язати ТОВ «Рада-3» провести перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги, нараховані їм з урахуванням того, що ОСОБА_2 жодного дня не проживала у квартирі АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 не перебуває з ТОВ «Рада-3» у будь-яких договірних відносинах і основну частину спірного періоду перебував на військовій службі як мобілізована особа, зобов`язати ТОВ «Рада-3» повернути незаконно отримані кошти згідно неправомірно виставлених рахунків.
Свої вимоги обґрунтовували тим, що протягом 2014 2015 років ТОВ «Рада-3» не реагувала на їх звернення з приводу надання інформації щодо витрат на житлово-комунальні послуги та послуг, які надаються ТОВ «Рада-3», а також не провело перерахунок цих витрат з огляду не те, що вони не користувались цими послугами у повному обсязі.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року первісний позов ТОВ «Рада-3» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Рада-3» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 14 805,52 грн, інфляційні витрати 3 221,37 грн, 3 % річних 483,93 грн та судовий збір 1 074,84 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада-3» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 4 175,91 грн, інфляційні витрати 908,60 грн, 3 % річних 136,49 грн та судовий збір 303,16 грн.
В іншій частині первісного позову відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості пропорційно до часток, які мають відповідачі у власності, при цьому, відмовив у стягненні пені з огляду на те, що договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не пролонговано та він є припиненим.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із його недоведеності.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Зокрема, суди не звернули увагу на те, що ТОВ «Рада-3» посилалося на невиконання умов договору від 03 жовтня 2000 року, який втратив чинність 31 грудня 2005 року.
Крім того, стягуючи заборгованість за комунальні послуги та штрафні санкції, суди порушили статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не врахували те, що він є учасником бойових дій на сході України та мобілізований із 05 вересня 2014 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що у листі, направленому на його адресу ТОВ «Рада-3» від 19 грудня 2017 року, останнє зазначило, що за період із 2014 року до 31 грудня 2017 року у нього ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 відсутні борги перед товариством з оплати будь-яких послуг.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 761/16172/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 78/100 частин квартири та ОСОБА_1 22/100 частин квартири на підставі свідоцтва про право власності від 17 лютого 2004 року.
03 жовтня 2000 року між ТОВ «Рада» (правонаступником якого є ТОВ «Рада-3») з одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з іншого боку був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.
Відповідно до пунктів 5.11 та 5.12 строк дії цього договору складає три роки з дня його підписання. Дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.
Також установлено, що ТОВ «Рада-3» не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 , проте є експлуатуючою організацією, яка надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до умов укладених договорів із споживачами, згідно з тарифами, які затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації, тобто є виконавцем послуг.
Звертаючись до суду з первісним позовом, ТОВ «Рада-3» посилалось на неналежне виконання відповідачами умов договору від 03 жовтня 2000 року, внаслідок чого утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на 30 листопада 2016 року склала 18 981,43 грн.
Заперечуючи проти позову та звертаючись із зустрічним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували, що цей договір є припиненим, новий договір між сторонами не підписано, вони не отримують послуги належної якості, а деякі послуги, які входять до структури тарифу, взагалі не надаються. Крім того, ТОВ «Рада-3» не є балансоутримувачем будинку.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, частково задовольняючи позов ТОВ «Рада-3» та стягуючи борг за житлово-комунальні послуги, виходив із того, що споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відмовляючи у стягненні пені, суди послались на те, що договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не пролонговано та він є припиненим.
Відмовляючи у задоволенні вимог про перерахунок боргу через перебування відповідача на військовій службі в зоні АТО, суди зазначили, що ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «Рада-3» з заявами про здійснення такого перерахунку.
Крім того, апеляційний суд послався на те, що рішенням Київської міської Ради від 09 жовтня 2014 року № 271, яке закріплює пільги на сплату житлово-комунальних послуг киянам-учасникам антитерористичної операції та порядок покриття витрат на оплату таких послуг, та додатком 1 до рішення Київської міської Ради від 09 грудня 2014 року № 521 передбачено, що адресна матеріальна допомога для покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг надається учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей, зареєстрованим у місті Києві на одній житловій площі.
З висновками судів погодитися не можна з таких підстав.
Суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги, виходив із наявності між сторонами договірних правовідносин, які регулюються нормами статей 901, 903 ЦК України та статей 134, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
При цьому, відмовляючи у стягненні пені, суд дійшов висновку про те, що договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території є припиненим, оскільки не був пролонгованим.
Тобто суд зробив суперечливі висновки щодо наявності між сторонами договірних правовідносин.
Перевіряючи в апеляційному порядку законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, апеляційний суд також не звернув уваги на вищевикладене, допущені судом першої інстанції помилки не виправив.
Крім того, суди фактично не розглянули зустрічний позов ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .
Зокрема, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не звернули увагу та не надали ніякої оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» був призваний першим заступником командира окремого стрілецького батальйону начальником штаба з 05 вересня 2014 року та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України.
Крім того, відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 04 жовтня 2011 року (термін дії довічно), ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та отримує пенсію по інвалідності.
Заперечуючи проти позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, ОСОБА_1 зазначав, що неодноразово повідомляв ТОВ «Рада-3» про те, що він є учасником бойових дій на сході України у 20142015 роках, у зв`язку з чим просив здійснити перерахунок розміру комунальних послуг.
Вирішуючи спір про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суди не з`ясували наявність у ОСОБА_1 пільг, передбачених частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами), а також не з`ясували та не зазначили, в якому розмірі з урахуванням пільги відповідач був зобов`язаний вносити плату за комунальні послуги.
Крім того, апеляційний суд приєднав до матеріалів справи висновок експертного дослідження від 05 жовтня 2017 року щодо встановлення надання послуг ТОВ «Рада-3» за період із 01 червня 2014 року до 01 грудня 2016 року й зазначив, що цей доказ не спростовує висновки суду першої інстанції про надання ТОВ «Рада-3» послуг з утримання будинку АДРЕСА_2 у спірний період.
При цьому, не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 заперечував та оспорював надання лише частини житлово-комунальних послуг, а не взагалі їх ненадання.
Наведене свідчить, що і суд першої інстанції, і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило