справа № 208/2691/17
№ провадження 2/208/422/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Шешуревої Я.І., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1,

- відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22 жовтня 2016 року о 11 год. 30 хв., в місті Камянське на вулиці ОСОБА_6 та вул.Звенигородська, водій ОСОБА_4 керував автомобілем НОМЕР_1, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, водій ОСОБА_1, що рухався по головній дорозі, порушив вимоги п.16.11., дор. Знаку 2.1 Правил дорожнього руху. При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно зі звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку автомобіля НОМЕР_2 від 07.11.2016 року вартість матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості складає 384 939 грн. 60 коп. та за виконання зазначеного звіту сплачено 1200 грн. Також діями відповідача спричинена й моральна шкода, яку він оцінює в 20 000 грн.

З огляду на викладене просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 384 939 грн., 60 коп., як матеріальну шкоду, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., матеріальний збиток у розмірі 1200 грн., витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн., а всього стягнути грошові витрати на суму 411139,60 грн. та судові витрати у сумі 4111,40 грн.

В судове засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилались на обставини викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, надав суду заперечення та відзив на позовні вимоги, де просив суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві на позов відповідача зазначив, що позивачем не надані суду докази дійсної вартості матеріальної та моральної шкоди.

2.Заяви, клопотання учасників справи:

21 вересня 2017 року відповідачем надане заперечення на позов.

12 липня 2018 року позивачем надана відповідь на заперечення.

3.Процесуальні дії суду

13 червня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

4.Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2016 року о 11 год. 30 хв., в Дніпропетровській області в місті Камянське на вулиці ОСОБА_6 та вул.Звенигородська, водій ОСОБА_4 керував автомобілем НОМЕР_1, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_1, що рухався по головній дорозі, порушив вимоги п.16.11., дор. Знаку 2.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с14-16).

Згідно до наданих суду матеріалів вбачається, що транспортний засіб Лексус RX300 д.н. НОМЕР_3 належить позивачу ОСОБА_5 (а.с.12).

Відповідно до звіту № 0088/11 по визначенню матеріальної шкоди спричиненого вододільну транспортного засобу від 08.11.2016 року, складеного субєктом оціночної діяльності ОСОБА_7, де вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1 складає 384 939,60 грн. (а.с.19-28).

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, який урегульований Главою 82 ЦК України.

5. Оцінка суду.

Вислухавши позивача та представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо матеріальної шкоди.

Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ч.ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як розяснено в п.4 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок зіткнення при ДТП належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, що вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, в судовому засіданні доведене наявність вини ОСОБА_4 у настанні ДТП, та на підставі звіту № 0088/11 по визначенню матеріальної шкоди спричиненого володільцю транспортного засобу від 08.11.2016 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 склала 384 939,60 грн.

Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ст.81 ЦПК України, відповідачем не надані будь-які докази того, що позивачу була спричинена інша матеріальна шкода та не заявлено клопотання про призначення експертизи щодо встановлення дійної вартості матеріальної шкоди, про що було розяснено сторонам в судовому засіданні.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 384 939,60 грн. та 1200 грн. в рахунок оплати проведення оцінки матеріальної шкоди, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо моральної шкоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розглядаючи позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, з урахуванням моральних страждань останнього внаслідок порушення нормальних умов життя, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача завдано йому майнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті. Враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково та лише ОСОБА_4 в розмірі 10 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

6.Судові витрати.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору 4 111,40 грн., але з урахуванням часткового задоволення позову, судовий збір в розмірі 3 961,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 17 травня 2017 року укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов та додатку якого гонорар адвоката за представництва інтересів по вказаній цивільній справі складає 5 000 грн.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до стягненню з відповідача підлягає сума, повязана з правничою допомогою адвоката, в розмірі 5 000 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.15, 16, 22, 386, 512, 516, 1167, 1187, 1194 ЦК України та ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5:

- 384 939 (триста вісімдесят чотири тисячі девятсот тридцять девять) грн. 60 коп. - суму збитків;

- 1 200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. витрати на визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю;

- 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди;

- 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп. витрати на правову допомогу;

- 3 961 (три тисячі девятсот шістдесят одна) грн. 40 коп. - суму судового збору.

Усього: 405 101 (чотириста пять тисяч сто одна) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_5, адреса: Дніпропетровська область, м. Камянське, пр.-т ОСОБА_8, буд.№ 37, кв.№ 6, паспорт серії АО № 157189.

Відповідач: ОСОБА_4, адреса: Дніпропетровська область, м. Камянське, пр.-т Свободи, буд.№ 86, кв.№ 7.

Суддя Похваліта С. М.