ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 638/2656/17

Провадження № 22-ц/818/509/18

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2018 року у складі судді Аркатової К.В.

у цивільній справі № 638/2656/17 за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитними вкладами , -

встановив:

20.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість на загальну суму 403441,46 грн., що складає: заборгованість за вкладом «Стандарт, 12 міс.» № SAMDN591 від 13.10.2011 року у розмірі 256000 грн.; заборгованість за вкладом «Копілка, 12 міс.» № SAMDN7595 від 13.10.2011 року у розмірі 136705,65 грн.; заборгованість по нарахованим відсоткам на вклад «Копілка, 12 міс.» № SAMDN7595 від 13.10.2011 року у розмірі 10135,81 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір вкладу «Стандарт, 12 міс.» № SAMDN591 від 13.10.2011 року згідно якого він розмістив на депозитному рахунку № 5056 грошові кошти у розмірі 10000 доларів США на строк 12 місяців до 13.10.2012 року включно від 8 % річних. Також, до договору вкладу «Стандарт, 12 міс.» між сторонами укладено додаткову угоду від 13.10.2011 року, відповідно до якої банк збільшує відсоткову ставку по вкладу клієнту на 1 % річних на строк до 13.10.2012 року. Відповідно у пероід з 13.0.2011 року по 13.10.2012 року щодо вкладу «Стандарт, 12 міс.» діяла відсоткова ставка 9 % річних. За домовленістю сторін ставка 9 % річних на вклад «Стандарт, 12 міс.» діяла також і після автоматичної пролонгації вкладу. Окрім договору вкладу «Стандарт, 12 міс.» 13.10.2011 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір вкладу «Копілка, 12 міс.» № SAMDN7595 від 13.10.2011 року під 8 % річних та відкрито відповідний рахунок № 6118. 13.10.2011 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір доручення, відповідно до якого клієнт доручає банку, а банк зобовязується здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнта, вказаному в додатках, і перераховувати на реквізити та в порядку, вказаних в додатках до цього Договору. 13.10.2011 року сторонами також підписано додаток № 1 до договору доручення, згідно якого банк зобов'язався щомісячно списувати 73 доларів США, що становлять нараховані відсотки за вкладом «Стандарт, 12 міс.» з його рахунку № 5056 на інший рахунок № 6118.

Зазначені договори укладені між позивачем та Банком у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим в місті Керч, оскільки 18.03.2014 року його місце проживання було зареєстровано на території АР Крим. В пункті 3 депозитних договорів зазначено, що в разі, якщо по закінченні строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в заяві. Відповідно до пункту 4 депозитних договорів при продовженні строку вкладу розрахунок відсотків за кожен новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, яка діяла в банку для продовжених депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод. У період з 2011 року по 2015 рік ним не заявлено банку вимогу про відмову від продовження дії вкладів «Стандарт, 12 міс.» та «Копілка, 12 міс.», а тому зазначені договори автоматично продовжувалися на строк 12 місяців на умовах зазначених в депозитних договорах і діяли до 13.10.2016 року. Відсоткова ставка за домовленістю сторін встановлена у розмірі 9 % річних і діяла протягом всього строку чинності депозитних договорів, а саме до 13.10.2016 року. Він за весь час дії договорів вкладу «Стандарт, 12 міс.» та «Копілка, 12 міс.» не знімав з рахунків по депозитним договорам нарахованих відсотків. 11 липня 2016 року він звернувся до банку з вимогою надати інформацію щодо стану депозитних вкладів за договорами, за розглядом зазначеної вимоги банком не було надано жодної інформації про стан депозитних вкладів, при цьому повідомлено про неможливість банком здійснювати діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, про матеріальні втрати банку та про надання претензії до Російської Федерації. 21.09.2016 року для припинення дії депозитних договорів та повернення сум вкладів із нарахованими відсотками він звернувся безпосередньо до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про припинення дії депозитних договорів «Стандарт, 12 міс.» № SAMDN591, «Копілка, 12 міс.» № SAMDN7595. ПАТ КБ «ПриватБанк» надана відповідь про неможливість повернення грошових коштів по вкладам за абстрактних, на його думку причин, та втрату активів на тимчасово окупованій території АРК Крим. Вважає такі дії банку неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству України, порушують його права та законні інтереси.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2018 року у задоволені вищевказаного позову відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів за депозитними вкладами задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції помилково зазначено в рішенні суду про надання для підтвердження фактичних обставин копії документів: заява № SAMDN591 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 міс.» від 13.10.2011 року, додаткова угода від 13.10.2011 року, платіжне доручення № від 13.10.2011 року на суму 10000 доларів США, заява № SAMDN7595 на оформлення вкладу «Копілка 12 міс.» від 13.10.2011 року, договір доручення на проведення ПриватБанком платежів від 13.10.2011 року, додаток до договору доручення від 13.10.2011 року, оскільки представником позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні 14.05.2018р. надавались для дослідження оригінали зазначених документів. Стверджує, що докази надані позивачем є належними, допустимими та достатніми, у своєї сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, а саме: підтвердити факт укладення договору банківського вкладу та факт внесення коштів на депозитний рахунок. Звертає увагу, що стороною укладених договорів є ПАТ КБ "ПриватБанк", ліквідація філії або припинення їх діяльності у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

АТ КБ «ПриватБанк» (назву ПАТ КБ «ПриватБанк» змінено на АТ КБ «ПриватБанк» Наказом МФУ № 519 від 21.05.2018 року) подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що позивачем не доведено належними доказами факту укладення договорів банківського вкладу між сторонами, факту внесення заявлених сум грошових коштів та того, що зазначені кошти знаходяться на рахунку відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, а також звернулася з клопотанням про огляд оригіналів письмових документів, які надавалися до суду, але залишилися не посвідчені судом першої інстанції.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Шевченко А.О. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, проти вищезазначеного клопотання не заперечував, але при огляді колегією суддів цих документів, просив звернути увагу на ту обставину, що вони не містять мокрої печатки Банку, а також за своєю формою не відповідають положенню «Про печатки та штампи Банку».

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення відповідного договору між ним та банком, факту внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також доказів про дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Судова колегія з такими висновками суду погоджується, вважає їх вірними зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України (НБУ) від 3 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 1 червня 2011 року

№ 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншогодокумента, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відмови у стягненні грошових коштів за договорами банківського вкладу, суд першої інстанції вірно врахував, що надані позивачем копії документів не можуть вважатись допустимими доказами на підтвердження факту укладення відповідного договору між ним та банком, факту внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника.

З копії платіжного доручення на якому зображений відтиск штампу Севастопольської філії встановити текст, який зображений на штампі, прізвище та ініціали підписанта не є можливим. Дата здійснення відтиску штампа на копії платіжного доручення також відсутня.

Наказом ПАТ КБ "ПриватБанк" № СП-2009-806 від 09.10.2009 року затверджено "Положення про печаті та штампи ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі Положення), яке включає "Класифікатор печаток та штампів" і яке визначає області використання печаток/штампів, зони відповідальності співробітників.

Відповідно до цього Положення штамп, який міститься на копії платіжного доручення використовується для регістрів бухгалтерського обліку (регістрів аналітичного та синтетичного обліку), книг реєстрації відкриття рахунків, щоденного оборотно-сальдового балансу та не може бути використаний для касових і меморіальних документів, документів для (платіжних доручень клієнта, платіжних вимог і т.д.)

Згідно п.2.4. Положення про печаті та штампи ПАТ КБ "ПриватБанк правовим наслідком скріплення штампом документів з порушенням порядку використання є недійсність такого документа.

Порядок засвідчення копій документів визначено пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", згідно з яким позначку про завірення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Належність доказів - це здатність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмету доказування, служити аргументами (посилками) в процесі встановлення об'єктивної істини.

Враховуючи, що позивачем не надано допустимих доказів укладення договорів банківського вкладу з ПАТ «КБ «ПриватБанк», а також доказів наявності грошових коштів на таких рахунках станом на час розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_3

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина