Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/894/17
Провадження № 2/494/197/18
6 вересня 2018 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.,
при секретарі Кулініч К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,
ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що їй, згідно сертифікату, серії НОМЕР_1, належить земельна частка (пай), площею 8,26 умовних кадастрових гектарах. 3 квітня 2000 року між нею та відповідачем був укладений письмовий договір про передачу вказаної земельної частки в оренду, за яким останній зобов'язався надати 1000 грн. та сплачувати щорічно відсотки за користування нею. На підтвердження даної домовленості вона погодилася підписати всі папери та віддала йому сертифікат, при цьому була впевнена, що передає земельну частку у користування з виплатою належних відсотків із зібраного врожаю. 15 серпня 2001 року відповідач склав розписку про те, що він за її бажанням не заперечує повернути їй земельну частку, однак згодом він відмовив повертати вказану земельну частку та послався на те, що між ними був укладений договір дарування. Оскільки вона важко хворіє, а відповідач ввів її в оману, так як просив надати йому у користування земельну частку (пай), але не у подарунок, тому просить договір дарування, серії НОМЕР_2, від 3 квітня 2000 року визнати недійсним.
У судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив, що у відповідності до ст.280 ЦПК України є підставою для ухвалення заочного рішення за наявності у справі доказів.
Заслухавши пояснення представників позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо замовчує їх існування
Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Судом встановлено, що 3 квітня 2000 року між сторонами був укладений договір дарування права на земельну частку (пай), згідно якого позивачка подарувала, а відповідач прийняв в дар право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом, площею 8,26 умовних кадастрових гектарах (а.с.5).
Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування права на земельну частку (пай), який укладений був, на думку позивачки, внаслідок помилки, відмовлено (а.с.21-25).

Зі змісту вказаного рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили, убачається, що позивачка уклала з відповідачем вищевказаний договір дарування, який підписаний був нею без якого-небудь впливу з боку відповідача, та на протязі 12 років ніким не оспорювався.

Згідно ст.ст.202,204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтями 76,77 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведених норм процесуального закону свідчить, що сторона, а в даному випадку позивачка, на яку покладався тягар доказування, повинна була під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити вимоги позову та наявність підстав для визнання договору дарування недійсним.

Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Незважаючи на встановлений процесуальним законом порядок доказування та не звертаючи увагу на вимоги ст.ст.12.13 ЦПК України, позивачка не довела існування того факту, що вона, як вказується у її позові, була введена в оману відповідачем при укладенні договору дарування права земельної частки (паю) та, у зв'язку з цим, не обґрунтувала належним чином підставу й предмет своїх позовних вимог, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень ст.263 ЦПК України.

Частинами 3 та 4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст.12,81,89,264,280 ЦПК України, ст.267 ЦК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним відмовити повінстю.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно пункту 15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_2.

Суддя: