РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

21 листопада 2018 рокуСправа №451/560/18
Провадження № 2/451/493/18

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів цивільну справу №451/560/18 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

встановив:

3 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу (а.с.2-3).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 3 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.12-13).

31 жовтня 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду.

В позовній заяві зазначає, що 17 січня 2015 року, вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3. Спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, проте протягом остатніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Намагання позивача зберегти сімю ні до чого не привели і не дали позитивного результату, подальше спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. У звязку з цим, вона припинила з відповідачем шлюбні відносини, вести спільне господарство, зараз кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Позивач вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування, кожен з них проживає окремо, продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Надання строку для примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, а лише погіршить стан відносин позивача з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Просила постановити рішення, яким розірвати шлюб.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує (а.с.53).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Про причини неявки суд не повідомив (а.с.52).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.247 та ст.279 ЦПК України розгляд справи проведено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи.

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача (а.с.53).

Розглянувши заяви позивачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», яка має назву «Правові наслідки шлюбу», подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, уклали шлюб 17 січня 2015 року у «прихід Бромлі Св.Леонардо Боу вулиця Боу», округ Тауер-Хамлетс у Лондонському бюро Тауер-Хамлетс, ТМ303021 (а.с.24-27), позивач є громадянкою України в обґрунтування позову про розірвання шлюбу посилається на норми законодавства України, а саме Сімейного кодексу України. Відповідач тимчасово проживав на території Павлівської сільської ради на АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується довідкою Павлівської сільської ради №654 від 27.04.2018 року та рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.8,52).

За таких обставин до припинення шлюбу має застосовуватись право України.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред'являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування,а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них. Відповідно до ст.29 ЦПК України Верховний Суд України визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні.

Статтею 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог СК України щодо підстав недійсності шлюбу.

Згідно із ст..63 цього Закону, припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, які виразились в тому, що сімейні стосунки у сторін не склалися, сімя фактично розпалась, вважає, що немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам дітей, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

За таких обставин, суд робить висновки, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, спільне проживання сторін є неможливим, тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка просить понесені нею судові витрати не стягувати та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування.

Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,247,258-259,263-265,279,280-282 ЦПК України та ст.ст.112,114,115 Сімейного кодексу України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_6 Вячеславівни задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який укладено 17 січня 2015 року у «прихід Бромлі Св.Леонардо Боу вулиця Боу», округ Тауер-Хамлетс у Лондонському бюро Тауер-Хамлетс, ТМ303021.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

ГоловуючийОСОБА_7