ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/9344/18
Провадження № 22-ц/4820/328/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницької апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Янчук Т.О.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю: позивача, його представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/9344/18/18 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2018 року у складі судді Козак О.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача банківських послуг, розірвання договору та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», про захист прав споживача банківських послуг, про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 19.11.2012 року проживаючи та працюючи на той час в м.Симферопіль, він подав до ПрАТ КБ «Приватбанк» заяву №SAMDN0263 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 мес», відповідно до змісту якої він оформив в банку депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу 3900 доларів США, строком на 366 днів по 19.11.2013 року включно, під 10% річних. Для зарахування вкладу був відкритий рахунок НОМЕР_1. Відсотки по вкладу зараховувались на рахунок / картку НОМЕР_2. 19.11.2012 року він вніс до каси банку готівкою 3900 доларів США, про що свідчить банківська квитанція. 21.11.2013 року йому було нараховано відсотки по депозиту - 390,71 доларів США, які він доклав до основного рахунку, не отримуючи їх на руки, про що свідчить банківська квитанція. Сума депозиту 3900+390,71 = 4290, 71 доларів США залишилась і надалі в банку на його умовах, відповідно до п.4 Заяви, без оформлення «додаткової згоди». Станом на 21.11.2013 року ставка річних відсотків по валютному депозиту на 1 рік складала - 10%.

24.10.2013 року він уклав з ПАТ «Приватбанк» договір №SAMDN2479 (вклад «Стандарт на 12 мес»), відповідно до умов якого він передав банку кошти для розміщення їх на депозитному вкладі за наступних умов: сума вкладу - 50540,76 грн.; строком на 366 днів по 24.10.2014 року включно; під 18% річних. Для зарахування вкладу був відкритий рахунок НОМЕР_3, відсотки по вкладу зараховувались на рахунок/картку НОМЕР_4. Місцем укладення договору було м.Симферопіль, де він на той час працював та проживав. Договір був виготовлений на бланку, який мав ідентифікуючий номер №413529778. По закінченню терміну дії обох депозитів - восени 2014 року він прийшов до банку і не зміг отримати кошти з посиланням на те, що оскільки Приватбанк припинив свою діяльність в Криму, тому всі питання він має адресувати головному офісу в м. Дніпропетровськ.

Його дзвінки на телефон 3700 - телефон Cool центра ПриватБанку - залишались без відповіді. 21.10.2017 року він письмово звернувся до Приватбанку із вимогою повідомити про долю його коштів, які перебували на депозитному рахунку і 21.11.2017 року йому було надано відповідь, якою йому було фактично відмовлено у поверненні коштів, які він передав банку як юридичній особі, відповідно до укладеного з ним договору. На думку банка, зобов'язання за договорами ПАТ КБ «Приватбанк», укладеними працівниками "кримської Філії", банк не повинен виконувати, а за встановленими РФ правилами це здійснює автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 вересня 2018 року позов задоволено частково, постановлено розірвати договір банківського вкладу №SAMDN0263 від 19.11.2012 року та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN0263 від 19.11.2012 р. «Стандарт, 12 мес» в розмірі 3900 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 17.09.2018 року 109785 грн.; розірвати договір банківського вкладу №SAMDN2479 від 24.10.2013 р. та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN479 від 24.10.2013 р. «Стандарт на 12 мес» в розмірі 50 540,76 гривень.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в сумі 1603 грн. 30 коп.

АТ КБ «Приватбанк» не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що копії заяви від 19 листопада 2012 року та договору банківського вкладу від 24 жовтня 2013 року, якими позивач підтверджує наявність правовідносин між сторонами, не містять обов'язкових ознак документа. Тому, на думку апелянта, немає правових підстав вважати доводи ОСОБА_4 про внесення готівкових коштів на відповідний рахунок обґрунтованими та належним чином підтвердженими, а копії заяви та договору банківського вкладу - автентичними та допустимими. Копії квитанцій надані до матеріалів справи нечитабельні. Позивачем не надано доказів щодо укладення договору банківського вкладу №SAMDN0263 від 19.11.2012 року, так як відсутні документи які підтверджують дотримання письмової форми договорів про депозитний вклад та внесення грошових коштів до АТ КБ «Приватбанк», документи встановленої форми, які відповідають вимогам відповідних нормативно - правових актів про внесення готівки в касу АТ КБ «Приватбанк» як банківський вклад.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відмови у стягненні нарахованих відсотків змінити і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь 390, 17 доларів США процентів, що нараховані за договором банківського вкладу №SAMDN0263 від 19.11.2012 року «Стандарт, 12 мес» за період з 19.11.2012 року по 19.11.2013 року в гривневому еквіваленті по курсу ГБУ на день постановлення рішення суду. Зазначає, що 390, 71 доларів США перед перерахунком на рахунок отримувача НОМЕР_5 були зараховані на картку НОМЕР_2 для зарахування відсотків по вкладу, що передбачено заявою №SAMDN0263 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 мес» від 19.11.2012 року. Також судом не взято до уваги роздруківку Приватбанку по картковому рахунку № НОМЕР_6 від 31.07.2018 року з якої вбачається нарахування відсотків по депозиту 21.11.2013 р. в розмірі 390, 71 доларів США та невиплату їх вкладнику. В зв'язку з цим стверджує, що 390, 71 доларів США є безумовними процентами за депозитним вкладом, які не були йому виплачені оскільки залишились в розпорядженні банку і мають бути йому повернені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник АТ КБ «Приватбанк» просить її відхилити, а рішення суду в частині відмови у стягненні з Банку 390, 71 доларів США залишити без змін. Зазначає, що копія квитанції на 390, 71 доларів США свідчить лише про переказ коштів між своїми рахунками, а не про зарахування цієї суми до вкладу за заявою «№SAMDN0263 від 19.11.2012 року, а реквізити, зазначені у квитанції не співпадають з реквізитами, зазначеними у заяві на оформлення вкладу від 19.11.2012 року. Зазначене свідчить про те, що ці грошові кошти не були зараховані до тіла депозиту, оскільки їх кінцеве призначення було зарахування на рахунок НОМЕР_5.

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» в якому зазначає, що довів факт наявності договірних відносин з ПриватБанком та довів факт внесення своїх коштів на депозитні рахунки цього банку.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що 19 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» в відділенні банку в м. Сімферополі АРК Крим було укладено договір № SAMDN 0263 банківського вкладу (депозиту) шляхом підписання заяви на оформлення вкладу «Стандард», яка в сукупності з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. За умовами даного договору ОСОБА_4 передає банку суму вкладу в розмірі 3900 доларів США на строк 366 днів по 19.11.2013 року включно з відсотковою ставкою за користування депозитними коштами - 10% річних.

Як видно з квитанції № 9 від 19 листопада 2012 року позивач вніс до філії «Кримське РУ» Центральне відділення ПАТ КБ «Приватбанк» 3900 доларів США на виконання умов договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN 0263.

24 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» в відділенні банку в м. Сімферополі АРК Крим було укладено договір № SAMDN 2479 банківського вкладу (депозиту) «Стандард 12 місяців», за умовами якого позивач передав банку грошові кошти для розміщення їх на депозитному вкладі в сумі 50540,76 грн. на строк 366 днів по 24 жовтня 2014 року з відсотковою ставкою за користування депозитними коштами - 18% річних.

В період 2012-2014 років за договорами банківського вкладу (депозиту) № SAMDN 0263, № SAMDN 2479 банком сплачувались проценти, передбачені даними договорами за користування депозитними коштами, які перераховувались на картковий рахунок позивача.

Восени 2014 року, після закінчення терміну дії договорів позивач звернувся до банку в м. Сімферополь з вимогою повернути депозитні кошти, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму внаслідок російської окупації.

Після переїзду в іншу місцевість на території України позивач повторно звернувся до банку з вимогою повернення коштів, однак йому фактично знову було відмовлено.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторонами не спростовано той факт, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» 19 листопада 2012 року було укладено договір № SAMDN 0263 банківського вкладу (депозиту), а 24 жовтня 2013 року договір № SAMDN 2479 банківського вкладу (депозиту) «Стандард 12 місяців» зі строком повернення відповідно до 19 листопада 2013 року та до 24 жовтня 2014 року.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач по закінченні строку дії договорів банківського вкладу (депозиту) звертався до ПАТ КБ «Притватбанк» із вимогою повернути йому вклади в повному обсязі, однак відповідачем не було виконано свої зобовязання щодо повернення вкладів. Позивач свої кошти на свою вимоги щодо їх поверення так і не отримав.

Вказані вище обставини свідчать про порушення прав позивача, як вкладника ПАТ КБ «Приватбанк» і порушення банком своїх зобов'язань щодо повернення коштів позивачу за договором банківського вкладу (депозиту).

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення між позивачем з відповідачем договорів банківського вкладу (депозиту), наявність правовідносин між сторонами з приводу цих договорів, внесення позивачем готівкових коштів на відповідний рахунок банку відсутні документи які підтверджують дотримання письмової форми договорів про депозитний вклад між сторонами слід відхилити.

У відповідності до ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано до суду оригінал його примірнику заяви від 19 листопада 2012 року № SAMDN 0263 на оформлення вкладу, квитанції про внесення коштів в сумі 3900 доларів США, примірник договору № SAMDN 2479 від 24 жовтня 2013 року, квитанції про отримання відсотків по депозиту, надані самим банком роздруківки з мокрою печаткою про зарахування процентів за депозитом по договорах № SAMDN0263, № SAMDN 2479 в період 2012-2014 років на картковий рахунок позивача, також факт укладення договорів підтверджується зображеннями зі сторінки сайту «Приват24» з якого видно факт переведення процентів за депозитом в на картку ОСОБА_4, які були ним отримані в лютому 2018 року, що теж підтверджується відповідною письмовою квитанцією.

Вказані письмові і електронні докази банком не спростовані, а тому суд вважає ці докази належними, достатніми і допустимими для вирішення спору між сторонами та задоволення позову.

Однак при цьому, суд відхиляє також і доводи апеляційної скарги позивачапро безпідставність відмови в частині позову щодо стягнення процентів в сумі 390, 17 доларів США, що на думку позивача нараховані за договором банківського вкладу №SAMDN0263 від 19.11.2012 року «Стандарт, 12 мес», оскільки апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції про відсутність належних та достатніх доказів щодо нарахування відсотків за договором в такому розмірі. Посилання апелянт на роздруківку банку від 31 липня 2018 року свідчить лише про переказ коштів між своїми рахунками з карти на карту, однак в даній роздруківці не вказано, що це проценти за депозитом, як це зазначено щодо інших сум.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_4 залишити без задоволення

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.О. Янчук