Справа № 310/4272/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.04.2018 року він приїхав до офісу відповідача у м. Камянське, де менеджер компанії повідомила його, якщо є бажання сьогодні уїхати до дому на автомобілі, треба поквапитися з підписанням договору лізингу та сплатити авансовий внесок, так як начальник відділу за півгодини поїде з офісу і не буде можливості оформити договір. З метою економії часу йому надали підписати «пустий» договір, який буде заповнюватися під час внесення авансового платежу. Підписавши договір, надав копію паспорту та ідентифікаційного коду, у відділенні № 952 АТ «Укрсиббанк» перерахував на розрахунковий рахунок відповідача аванс у сумі 33000,00 грн.. Повернувшись до офісу, працівником відповідача було вручено заповнений екземпляр договору і роз'яснено, що зазначений автомобіль вже проданий, треба почекати коли такий же доставлять з іншого міста. Вивчивши договір, він з'ясував, що 12.04.2018 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 01707, згідно якого предметом Лізингу мав бути транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet Aveo, об'єм двигуна - 1,4 куб.см., тип КПП - 5-ти ступінчата механіка, привід 2 WD, сума договору (автомобілю) складала 329278,87 грн.. Відповідно до умов Договору лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором. Ним у телефоному режимі були предявлені претензії менеджеру відповідача, на що йому було розяснено, що він має право надіслати на їх адресу заяву про розірвання договору, а сплачені ним кошти в розмірі 33000,00 грн. не повертаються, так як не є авансовим платежем, а є комісією за організацію Договору. Після отримання даного розяснення він звернувся за юридичною допомогою і після детального ознайомлення з договором, зрозумів, що його ошукали та при його укладенні представник відповідача свідомо ввів його в оману, запевняючи, що сплачені кошти є частковою оплатою вартості транспортного засобу та після сплати 33000,00 грн. він одразу отримає автотранспортний засіб, з квитанції № 12 від 12.04.2018р. вбачається (зазначено) сплата за товар (автомобіль), а з договору вбачається, що дані кошти є адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Зазначив, що враховуючи несправедливі

умови спірного договору фінансового лізингу №01707 від 12.04.2018 року, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, даний договорі слід визнати недійсними. Просив визнати договір фінансового лізингу №01707 від 12.04.2018 року недійсним, стягнути з ТОВ «Максус лізинг» на його користь сплачені кошти в розмірі 33396,00 грн.

Позивач, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. До початку розгляд справи від позивача та його представника адвоката ОСОБА_2 (ордер про надання правової допомоги серія ЗП №022264 від 14.04.2018р.) надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» - у судове засідання не зявився, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Тому суд у відповідності до ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Максус лізинг» було укладено договір фінансового лізингу № 01707. Предметом даного договору є транспортний засіб Chevrolet Aveo, об'єм двигуна - 1,4 куб.см., тип КПП - 5-ти ступінчата механіка, привід 2 WD, ціна предмету лізингу складала 12240,82 дол. США, що еквівалентно 329278,00 грн.

Відповідно до квитанцій №12 відділення № 952 АТ «Укрсиббанк» позивач сплатив: на рахунок відповідача: 33 000 грн. призначення платежу є сплата за товар (автомобіль) згідно договору №01707 від 12.04.2018р., а також 396,00 грн. оплата комісії згідно тарифів банку за прийом платежів.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у свою власність річ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у

письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, яка є обов'язковою для суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Встановлено, що спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи обставини справи та вимоги закону, оскільки в порушення вимог ст. 799 ЦК України такий договір нотаріально не посвідчений, то згідно зі ст. 220 ЦК України він є нікчемним.

Крім того, судом встановлено, що умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на

оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначенню ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (ч. 4 ст. 18 цього Закону).

У спірному договорі фінансового лізингу (п. 12.1) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця, виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.3 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки, договір фінансового лізингу містить несправедливі умови відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», предмет договору фінансового лізингу є не конкретизованим, при укладенні договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору, то такий договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім авансового платежуу розмірі 33396,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. (квитанція від 20.04.2018р.), а також на користь держави в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №01707 від 12.04.2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» (м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11-а, оф. 404-3, , МФО 339072, р/р 2001 в ПАТ «РВС Банк») на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) грошові кошти у розмірі 33396,00 грн. та понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн., а всього стягнути 34100 (тридцять чотири тисячі сто) грн. 80 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус лізинг» (м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11-а, оф. 404-3, . МФО 339072, р/р 2001 в ПАТ «РВС Банк») на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_3