Справа № 462/5479/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі :

головуючого судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Трипалюк А.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» про стягнення заробітної плати про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, покликаючись на те, що з 10 листопада 2003 року вона працювала у ДП ЛДЗ «Лорта», а 08 серпня 2018 року її було звільнено за власним бажанням. У день звільнення підприємством не було виплачено належних їй коштів. За період з квітня 2018 року по серпень 2018 року відповідач не виплатив їй заробітну плату у розмірі 38234,65 грн. Середньоденна заробітна плата становить 347,92 грн, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2018 року становить 53231,76 грн. Просить стягнути з відповідача заробітну плату у розмірі 38234,65 грн. 53231,76 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку до 31 серпня 2018 року та по час винесення рішення, 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем 25 вересня 2018 року, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, а відтак суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів.

У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 10 листопада 2003 року була прийнятий на посаду лаборанта у ДП ЛДЗ «Лорта», а 01 липня 2004 року була переведена на посаду провідного інженера-технолога відділу головного технолога.

Відповідно до наказу №410-к від 07 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 08 серпня 2018 року.

При звільненні позивачу ОСОБА_1 відповідачем не виплачено заробітну плату за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року у сумі 38234,65 грн., що стверджується довідкою ДП ЛДЗ «Лорта» №107 від 13 серпня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З огляду на наведене, оскільки відповідачем при звільненні позивача ОСОБА_1 не проведено виплату заробітної плати позивачу за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року у сумі 38234,65 грн., а тому дану заборгованість слід стягнути з відповідача.

Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 347,92 грн, що стверджується довідкою ЛДЗ «Лорта» №125 від 22 серпня 2018 року, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 квітня 2018 року по 02 листопада 2018 року становить 75150,72 грн. (347,92грн.*216 роб.дн.).

Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, з відповідача слід стягнути 75150,72 грн. середнього заробітку за час затримки з 01 квітня 2018 року по 02 листопада 2018 року, крім того, відповідачем не надано жодних заперечень розрахунків позивача, а також інших обґрунтованих розрахунків.

А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 1133,85 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на корист позивача 9000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних, допустимих доказів здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу, оскільки квитанція №3 від 22 серпня 2018 року, яка наявна у матеріалах справи, не містить жодних реквізитів здійснення такої оплати через бухгалтерію, банк чи іншу фінансову установу, а також, позивачем не надано жодних розрахунків та обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу саме у розмірі 9000,00 грн., а саме, у якому розмірі та за які конкретні послуги нараховані такі кошти.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст ст. 12, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» /, місто Львів, вулиця Патона, 1/ на користь ОСОБА_1 /рнокпп НОМЕР_1, місто Львів, вулиця Пулюя, 100/32/ 38234 /тридцять вісім тисяч двісті тридцять чотири/ гривні 65 копійок нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, 75150 /сімдесят пять тисяч сто пятдесят/ гривень 72 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» у дохід держави 1133 /одну тисячу сто тридцять три/ гривні 85 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 02 листопада 2018 року.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_2

Копія вірна.

Суддя А.І.Ліуш