Постанова

Іменем України

05 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 2-1881/97

провадження № 61-17206св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона у складі судді Колєсніченко Т. Є.

від 31 березня 1997 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Колісниченка А. Г., Вербицької Л. І., Капітан І. А.,

від 03 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про відновлення втраченого провадження у справі № 2-1881 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Заява мотивована тим, що у провадженні Суворовського районного суду

м. Херсона перебувала вищезазначена справа, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між нею та її чоловіком ОСОБА_5 Однак вона цього позову не подавала і не мала наміру розірвати шлюб зі своїм чоловіком. Про вказане рішення суду дізналася лише у 2015 році, однак за інформацією суду вказана справа знищена за терміном зберігання, у зв'язку із чим звернулася до суду із цією заявою.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 червня 2016 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі

№ 2-1881/97 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона

від 31 березня 1997 року шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_5 розірвано.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 31 березня 1997 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони припинили сімейні стосунки і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із закриттям провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона ніколи не мала на меті розривати шлюб із ОСОБА_5, позовну заяву, подану від її імені, вона не підписувала, а тому вважає незаконними рішення судів про розірвання шлюбу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1978 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 31 березня

1997 року задоволено позов ОСОБА_4 та розірвано її шлюб із ОСОБА_5

Відповідно до інформації, наданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції, відділ провів державну реєстрацію розірвання шлюбу, про що складено актовий запис № 723 (а. с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Судами установлено, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, сторони не проживали разом протягом 2 років, сім'я розпалась і її збереження є неможливим.

Відповідно до частини першої статті 38 КпШС України, чинного на час розгляду справи, за життя подружжя шлюб може бути розірваний шляхом розлучення за заявою одного з подружжя або їх обох.

Згідно з статтею 39 КпШС України розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану

Положеннями частин першої та другої статті 40 КпШС України передбачено, що при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з'ясувати фактичні взаємини подружжя і зобов'язаний вжити заходів до їх примирення. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими.

Установивши, що сторони припинили сімейні стосунки і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що вона не подавала цей позов, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення

від 31 березня 1997 року, із якого вбачається, що безпосередньо

ОСОБА_4 звернулася із позовом до суду і в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Доводи касаційної скарги про те, що перебування сторін у шлюбі підтверджується судовим рішенням Суворовського районного суду

від 31 березня 1997 року про стягнення з відповідача на користь їх спільної дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів є безпідставними, оскільки таке рішення було ухвалено в один день із рішенням про розірвання шлюбу.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який надав на них вичерпну відповідь.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона

від 31 березня 1997 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 03 серпня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта