Справа № 324/1379/17
Провадження № 2/324/50/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Кацаренко І.О.,
за участю секретаря судового засідання Басараб А.О.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, завданої злочином,
в с т а н о в и в:

Позивач 19 вересня 2017 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 і Міністерства оборони України про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, завданої злочином, який 02 березня 2018 року уточнив. В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь витрати на поховання в розмірі 43411,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. (а.с.116).
У зв`язку з уточненням позовних вимог суд ухвалою від 11 жовтня 2018 року виключив Міністерство оборони України з кола відповідачів у зазначеній справі (а.с.217).
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що відповідно до фактів, доведених матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001300 14 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, 13 жовтня 2016 року приблизно о 16.15 годині на 124 км + 985 м автодороги Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» трапилася ДТП за участю автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_3 , який перебуває на посаді водія-матроса 36 окремої бригади морської піхоти військової частини НОМЕР_1 м.Миколаїв, та автомобіля «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням сина позивача ОСОБА_4 , в результаті чого водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що водій автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 без реєстраційного номеру ОСОБА_3 , який перебуває на посаді старшого водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , 13 жовтня 2016 року о 16.00 годині рухався по автодорозі Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» восьмим на автомобілі «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 в складі автомобільної колони з двадцяти трьох автомобілів у напрямку міста Маріуполь зі швидкістю приблизно 35 км/год. Перед початком руху ОСОБА_3 перевірив справність закріплення та стопорних скоб причепу ЦВ-1. Під час руху ОСОБА_3 побачив, що у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Volvo V50», порівнявшись з ним він почув звук зіткнення, після чого водій ОСОБА_3 побачив, що причеп ЦВ-1 знаходиться посередині дороги, а автомобіль «Volvo V50» з характерними ознаками пошкодження перебуває на узбіччі дороги.
Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю транспортно-трасологічне дослідження, яка проводилася в ході досудового розслідування, в момент зіткнення автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 контактував передньою лівою частиною з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, при цьому кут між їхніми поздовжніми осями становив 87.0 градусів +/- 5 градусів. Також в момент зіткнення причеп ЦВ-1 стояв, при цьому вузол зчеплення і з`єднувальна вилка знаходились на опорній поверхні (причеп без зчеплення ТЗ). В ході руху автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 під керуванням ОСОБА_3 з невстановлених причин у причепі ЦВ-1 з`єднувальна вилка від`єдналась від автомобіля та він виїхав на зустрічну смугу руху автодороги Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» правою боковою частиною та зупинився. В цей момент у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який контактував лівою передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, який від удару розвернуло у протилежному напрямку.
Постановою заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Макаєва О.О. від 20 червня 2017 року кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0001300 14 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку з не встановленням в ході досудового розслідування фактів порушення з боку водія ОСОБА_3 вимог п.2.3, п.12.2 Правил дорожнього руху України.
Загиблий водій автомобіля «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_4 є сином позивача. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на автодорозі «Запоріжжя-Маріуполь». У зв`язку зі смертю сина позивач поніс витрати на його поховання в сумі 43411,60 грн. Також внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки позивачу була завдана моральна шкода. Наявність моральної шкоди позивач обгрунтовує душевними стражданнями, пережитими ним у зв`язку зі смертю його єдиного сина, стресом та погіршенням стану здоров`я, які він відчув при похованні сина та продовжує відчувати наразі. Згідно висновку спеціаліста-психолога від 12 серпня 2018 року у ОСОБА_1 наявні несприятливі зміни, викликані загибеллю сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: виникнення стійкого реактивного депресивного стану, що проявляється у виді зниженої самооцінки, зниження темпу психічних реакцій, розладі сну. Крім того, психотравма за законом психосоматичних зв`язків спровокувала загострення цукрового діабету. Ієрархія основних життєвих цінностей ОСОБА_1 суттєво порушена внаслідок загибелі сина. Раптова загибель сина ОСОБА_1 13 жовтня 2016 року завдала душевних страждань та моральну шкоду позивачу, які виразились у втраті життєвих орієнтирів, їх болючій перебудові.
Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю Беклеміщев О.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх з зазначених підстав.
Представник відповідача у судовому засіданні 20 лютого 2018 року позов не визнав, надавши письмові заперечення проти позовних вимог (а.с.46-48), в яких зазначено, що відповідач вважає, що вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необгрунтованими, а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову, з наступних підстав.
Відповідно до пункту 7.10 Інструкції про порядок використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 січня 1995 року №10, зі змінами, внесеними наказом Міністра оборони України від 01 січня 2013 року №70, 13 жовтня 2016 року технік (з безпеки дорожнього руху) - начальник контрольно-технічного пункту військової частини НОМЕР_1 сержант військової служби за контрактом ОСОБА_5 (далі - начальник КТП) перевірив стан і зовнішній вигляд водія ОСОБА_3 , наявність і правильність оформлення документів, зовнішній вигляд машини "ЗІЛ 433360" 1939 Е6, її заправку пальним, охолоджуючою рідиною й мастилом, показники контрольних приладів, справність агрегатів, систем і механізмів, які забезпечують безпеку руху, справність та опломбування спідометра, справність обладнання для перевезення причепу, а саме заштопореність причіпного пристрою.
Начальник КТП після того, як переконався у справності машини й наявності правильно оформлених документів, розписався у дорожньому листі №8309. Технічних несправностей виявлено не було.
20 червня 2017 року військовим прокурором Запорозького гарнізону Південного регіону України було закрито кримінальне провадження №0001300 від 14 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за відсутності фактів протиправної поведінки ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом "ЗІЛ 433360" 1939 Е6.
Як зазначено в постанові, ОСОБА_3 перед початком руху перевірив справність кріплення та стопорних скоб причепу.
Таким чином, враховуючи, що на час виходу з парку військової частини НОМЕР_1 транспортний засіб був у справному стані, водій ОСОБА_3 під час керування не порушував Правил дорожнього руху України, а ОСОБА_4 також керував транспортним засобом під час скоєння ДТП, то шкода, завдана внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, настала за відсутності вини володільця транспортного засобу військової частини НОМЕР_1 та внаслідок непереборної сили, а саме втратою керування водієм Volvo V50 держномер НОМЕР_3 .
Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на статтю 1201 ЦК України, відповідно до якої особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Разом із тим, померлий внаслідок отриманих під час ДТП травм син позивача не мав статусу потерпілого, так як кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (Порушення правил бєзпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують танспортними засобами, якщо воно спричинило смерть потерпілого) було закрито за встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. На підтвердження своїх заперечень відповідачем надані письмові докази справності транспортного засобу учасника ДТП, а також вимог п.7.10 Інструкції про порядок використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (а.с.49-56).
У зв`язку з зазначеним просили суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 витрат на поховання в розмірі 43411,60 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000000 грн.
За письмовим клопотанням представника відповідача за довіреністю суд завершує розгляд справи у відсутності представника відповідача (а.с.225).
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є військовослужбовцем, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 в якості помічника відділення МТЗ, має звання молодшого сержанта. Він їхав у складі автомобільної колони автомобілів ВЧ НОМЕР_1 у жовтні 2016 року, коли на автодорозі сполученням «Запоріжжя-Маріуполь» сталася ДТП, в результаті чого водій автомобіля «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 загинув. В колоні було приблизно 15 машин, він їхав як пасажир у машині, яка їхала позаду автомобіля ЗІЛ. Машина, в якій їхав він, була в колоні четвертою чи п`ятою. ЗІЛ тягнув причеп у виді колгоспної залізної бочки-цистерни ємністю приблизно два куба, вона була заповнена водою. Він, свідок, пам`ятає, що удар відбувся несподівано, автомобіль «Volvo V50» вдарився об колесо ЗІЛа, від удару причеп «відірвало» від машини і почало крутити по їхній полосі руху. Його потім викинуло в кювет, доля секунди. Чорний джип рухався у зустрічному колоні напрямку. Після удару бочку (причеп) вирвало і почало розвертати, вона двухосна. Колона мала супроводження, машини в колоні рухалися зі швидкістю 30-40 км на год., інтервал між машинами дотримувався. Його допитували як свідка після аварії на місці ДТП. Причеп не оглядали, фаркоп був.
Суд, вислухав пояснення позивача і його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі письмові заперечення відповідача, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року приблизно о 16.15 годині на 124 км + 985 м автодороги Т-08-03 сполученням «Запоріжжя-Маріуполь» трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 без реєстраційного номеру ОСОБА_3 , який перебував на посаді водія-матроса 36 окремої бригади морської піхоти військової частини НОМЕР_1 м.Миколаїв, та водія автомобіля «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті чого водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.
Вказані обставини встановлені у ході досудового слідства по кримінальній справі за фактом даної ДТП. Відомості про зазначений злочин були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2016 року за №0001300 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою заступника військового прокурора Запорізького гарнізону підполковника юстиції Макаєва О.О. від 20 червня 2017 року було закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.7-9).
Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №830/16 від 25 листопада 2016 року за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», яка проводилася в ході досудового розслідування, в момент зіткнення автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 контактував передньою лівою частиною з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, при цьому кут між їхніми поздовжніми осями становив 87.0 градусів +/- 5 градусів. Також в момент зіткнення причеп ЦВ-1 стояв, при цьому вузол зчеплення і з`єднувальна вилка знаходились на опорній поверхні (причеп без зчеплення ТЗ). В ході руху автомобіля «ЗІЛ 433360» реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ЦВ-1 під керуванням ОСОБА_3 з невстановлених причин у причепі ЦВ-1 з`єднувальна вилка від`єдналась від автомобіля та він виїхав на зустрічну смугу руху автодороги Т-08-03 «Запоріжжя-Маріуполь» правою боковою частиною та зупинився. В цей момент у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Volvo V50» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який контактував лівою передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною причепа ЦВ-1, який від удару розвернуло у протилежному напрямку (а.с.227-231).
ОСОБА_4 , який згідно копії свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), є сином позивача згідно копії свідоцтва про народження на а.с.6.
На підтвердження своїх позовних вимог щодо понесених матеріальних затрат на поховання свого сина позивач надав ксерокопії документів, серед яких: товарний чек №3 від 14 жовтня 2017 року на 17 тис. грн. із зазначенням витрат на поховання ОСОБА_4 ; фіскальний чек від 20 жовтня 2016 року на суму 201,60 грн. на придбання у ТОВ «АТБ-маркет» товарів; товарний чек від 19 жовтня 2016 року на придбання кондитерських виробів на суму 376 грн.; накладна від 17 жовтня 2017 року про відпущення ОСОБА_1 продуктів на суму 4984,04 грн.; накладна від 14 жовтня 2016 року про сплату ОСОБА_7 за придбання на похорони чоловічого костюму і сорочки чоловічої на загальну суму 3850 грн.; товарний чек від 15 жовтня 2016 року на оплату поминального обіду на 200 персон на суму 17 тис. грн. (а.с.10-14).
На підтвердження своїх позовних вимог в частині спричинення моральної шкоди позивач надав суду ксерокопію висновку спеціаліста-психолога від 12 серпня 2017 року, згідно якого психолог ОСОБА_8 , експертний стаж якого становить 37 років, будучи «ознайомленим» зі ст.ст.384,385 КК України, дійшов висновку, що у ОСОБА_1 наявні несприятливі зміни, викликані загибеллю сина 13 жовтня 2016 року, а саме: виникнення стійкого реактивного депресивного стану, що проявляється у виді зниженої самооцінки, зниження темпу психічних реакцій, розладі сну. Крім того, психотравма за законом психосоматичних зв`язків спровокувала загострення цукрового діабету. Ієрархія основних життєвих цінностей ОСОБА_1 суттєво порушена внаслідок загибелі сина. Раптова загибель сина ОСОБА_1 13 жовтня 2016 року завдала душевних страждань та моральну шкоду позивачу, які виразились у втраті життєвих орієнтирів, їх болючій перебудові. Грошовий еквівалент моральних страждань (моральної шкоди), спричинених ОСОБА_1 , з урахуванням сили, глибини і тривалістю моральних страждань, а також з урахуванням часу і зусиль, які необхідні для поновлення компенсованого психоемоціонального стану і лікування загострення сахарного діабету експерт оцінив не менше 1 млн. грн. (а.с.16-23).
На підтвердження погіршення стану свого здоров`я позивач надав суду копії виписних епікризів з медичних установ за періоди лікування в них (а.с.27,212,234).
Крім того, позивач пояснив суду, що з-за трагічної гибелі єдиного сина його, позивача, дружина померла у річницю загибелі сина, тобто у жовтні 2017 року.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням).
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини).
Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Проаналізував добуті докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність умислу водія ОСОБА_4 або наявність непереборної сили, тому на відповідача як на володільця джерела підвищеної небезпеки покладається обов`язок по відшкодуванню матеріальної і моральної шкоди незалежно від його вини, адже зі змісту постанови про закриття кримінальної справи вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок експлуатації на законних правових підставах транспортних засобів джерел підвищеної небезпеки під керуванням водіїв ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За таких обставин, вимоги позивача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними.
Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом
Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з того, що позивач на підтвердження її розміру надав суду докази, які не підтверджують понесення цих витрат саме на поховання сина, тобто у жовтні 2016 року, бо частина квитанцій датована жовтнем 2017 року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про доведеність матеріальної шкоди в розмірі 21427 грн. 60 коп. (201,60 + 376 + 3850 + 17000), у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині частково в зазначеному розмірі.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивач, безсумнівно, зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати свого єдиного сина, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи відсутність встановленої вини відповідача, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 300 000 грн. моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги і в цій частині частково. При цьому суд зазначає, що експерт, який визначив розмір моральної шкоди, не був попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, оскільки зазначення у висновку про «ознайомлення» з зазначеними нормами КК України не може розцінюватися судом як попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача суд стягує на користь позивача, який є інвалідом 2 групи (а.с.26), 2466,80 грн. судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст.9, 10, 12, 18, 141, 258-259, 263-265, 268 ч.6, 353, 354 ЦПК України ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187, 1193, 1201 ЦК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд
в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 , місце знаходження якої АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , який мешкає у АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21427 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять сім) грн. 60 коп. витрат на поховання, в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп., а всього стягнути 321427 (триста двадцять одну тисячу чотириста двадцять сім) грн. 60 коп.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в іншій частині відмовити.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь держави 2466 грн. 80 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 20 листопада 2018 року.

Суддя: Кацаренко І.О.