РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 555/667/18

Провадження № 22-ц/4815/59/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 02 травня 2018 року у складі судді Мельничук Н.В., постановлену в м. Березне, повний текст якої складено 02.05.2018 року,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Березнівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації та повернення майна у власність. Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просив накласти арешт на належне ОСОБА_4 нерухоме майно: земельну ділянку та автогараж.

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк» про забезпечення позову по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації та повернення майна у власність - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що характер та зміст заявлених позовних вимог та відсутність доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не дають передбачених законом підстав для забезпечення позову, а також врахував, що доводи заявника є необґрунтованими та формальними.

Вважаючи ухвалу суду незаконною ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк» оскаржило її в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк» зазначає, що одночасно із позовною заявою була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно належне ОСОБА_4 : - автогараж, що знаходиться в с. Городище по вул. Незалежності, 146-А, корпус 1, Березнівського району Рівненської області, загальною площею 224,2 кв.м.; - земельну ділянку площею 0,1846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування автогаража, кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться в с. Городище по вул. Незалежності, 146-А, Березнівського району Рівненської області. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову АТ «Ощадбанк» обґрунтовував тим, що: - у позичальника перед Банком наявна значна заборгованість за кредитним договором в сумі 100445,91 дол. США та 2801324,84 грн.; - звернути стягнення на два предмети іпотеки, які виступали забезпеченням по зобов'язанню ОСОБА_3 неможливо: по зверненню стягнення на предмет іпотеки 1 - зупинено примусове виконання рішення Березнівського районного суду Рівненської області відповідно до ухвали від 05.12.2017 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (провадження 6-26734ск17); по зверненню стягнення на предмет іпотеки 2 - відповідно до рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 19.09.2017 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки; - за весь час примусового стягнення заборгованості, єдиними виконавчими діями при яких вдалося стягнути незначну частку боргу стало звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (винесено постанову від 14.01.2016р. про звернення стягнення на заробітну плату (пенсію) боржника у виконавчому провадженні ВП № 36370674), проте за увесь час стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вказаними виконавчими діями вдалось стягнути лише 859,59 дол. США. Вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не викликав позивача для надання пояснень щодо співмірності забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, не взяв до уваги суму заборгованості, не надав оцінки тим обставинам, що неможливо звернути стягнення на два предмети іпотеки. Крім того, суд не звернув уваги на те, що 25.12.2012 року ОСОБА_3 відчужив спірне йому майно на користь ОСОБА_4, чим уникнув звернення стягнення кредиторів на вказане майно. Вказує, що дії по відчуженню майна з метою уникнення цивільно-правової відповідальності відповідачами вже здійснювались, про що можуть свідчити і ті обставини, що починаючи із 2011 року з ОСОБА_3 в судовому порядку стягувалась заборгованість в межах інших судових проваджень (цивільні справи : № 1701/980/12, №555/1644/13-ц, № 555/633/16-ц).

Вважає, що місцевим судом не вжито всіх заходів щодо повного з'ясування всіх обставин, на які покликався позивач, як на підставу своєї вимоги щодо забезпечення позову. Зазначає, що заява про забезпечення позову стосується нерухомого майна, вартість якого могла б покрити хоча б частково суму заборгованості боржника за кредитом, забезпеченням за яким слугували два об'єкти нерухомості і застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на це майно є цілком співмірним із позовними вимогами позивача. Із цих підстав просило скасувати ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 02 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, накласти арешт на належне ОСОБА_4 нерухоме майно: - земельну ділянку площею 0,1846 га, з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: с. Городище по вул. Незалежності, земельна ділянка 146-А, Березнівського району Рівненської області; - автогараж, що знаходиться в с. Городище по вул. Незалежності, 146-А, корпус 1, Березнівського району Рівненської області, загальною площею 224,2 кв.м.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить її відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк» звернулося із заявою про забезпечення його позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації та повернення майна у власність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову;an=4032">. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Передбачених зазначеною нормою вимог до змісту заяви про забезпечення позову заявником не було надано. Не обґрунтовано необхідності вжиття саме такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що призводить до незворотних наслідків.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Покликання апелянта на те, що відповідачем ОСОБА_3 вживалися дії по уникненню цивільно-правової відповідальності шляхом відчуження майна на користь ОСОБА_3, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки таке відчуження мало місце у 2012 році поза межами даного спору. Окрім того, як вказав заявник, виконання судового рішення про стягнення заборгованості має місце в примусовому порядку, тобто відбувається погашення заборгованості відповідачів перед Банком шляхом звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (винесено постанову від 14.01.2016р. про звернення стягнення на заробітну плату (пенсію) боржника у виконавчому провадженні ВП № 36370674.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до переконання про те, що заявником при подачі заяви про забезпечення позову не було надано належних, обґрунтованих та переконливих доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, які могли б слугувати підставою для задоволення цієї заяви.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С. О.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.