ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/31448/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/933/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка Валерія Михайловича про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року, постановлену в складі судді Волошина В.О., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного нотаріуса КМНО Макаренка В.М. про визнання договору дарування недійсним; скасування державної реєстрації.

Разом із позовною заявою ПАТ«Укрсоцбанк» подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив з метою забезпечення позову заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо ? частини нежитлової будівлі виробничого корпусу (літера Б), за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18192261 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), що належить на праві власності ОСОБА_4

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права неповне з'ясування обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

Вказував, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що наведені заявником обставини є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції задовольнив заяву про забезпечення позову за відсутністю у справі обставин, які достатньо обґрунтовують заявлені позовні вимоги та які вказують на те, що сторони договору дарування могли мати інші цілі, ніж ті, які були передбачені договором дарування.

Крім того, ОСОБА_3 укладав договір дарування у той час, коли не знав та не міг знати як про існування рішень третейського суду та виданих на їх підставі виконавчих листів, так і про існування виконавчого провадження з примусового виконання рішення третейського суду, а також в матеріалах справи наявні докази того, що усі грошові зобов'язання ОСОБА_3 були забезпечені іпотекою в повному обсязі.

Просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким заву ПАТ «Укрсоцбанк» про забезпечення позову залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші особи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали,заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, вживаючи заходів забезпечення позову виходив з того що, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

На час розгляду питання про забезпечення позову підлягали застосуванню положення ст. 151 ЦПК України в редакції від 18.03.2004.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного держаного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 1/2 частини нежитлової будівлі виробничого корпусу (літера Б), за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18192261 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), належить на праві власності ОСОБА_4

Звертаючись до суду з позовною заявою ПАТ «Укрсоцбанк», свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 грудня 2014 року у справі № 755/31824/14 про видачу виконавчого листа щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» Дніпровським районним м. Києва було стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту №10-29/7803 від 08.07.2008 в сумі 10 784 789, 26 грн., заборгованість за договором кредиту № 10-29/7804 від 08.07.2008 в сумі 766 745,67 грн., та третейський збір в сумі 25 500 грн.

Крім того, Дніпровським районним судом міста Києва 27.03.2015 у справі №755/4082/15-ц було видано виконавчий лист, відповідно до якого з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 4 674 761,32 грн., а також третейський збір в розмірі 25 500 грн.

Також 30.04.2015 Дніпровським районним судом міста Києва у справі №755/4079/15-ц було видано виконавчий лист, відповідно до якого з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 3 804 498,16 грн., а також третейський збір в розмірі 25 500 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

21 грудня 2016 року ОСОБА_3 уклав договір дарування за умовами якого ним було безоплатно відчужено на користь ОСОБА_4 ? частини нежитлової будівлі виробничого корпусу літ Б за адресою АДРЕСА_1, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18192261 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00). Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Макаренко В.М.

Позивач зазначає, що про факт існування рішень третейського суду та виданих виконавчих листів, а також про необхідність виконання грошового обов'язку дарувальнику було відомо на момент вчинення спірного правочину, а отже оспорюваний договір вчинено ОСОБА_3 з метою ухилення від виконання рішень третейського суду та виданих на його виконання виконавчих листів, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховання майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов'язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначений договір дарування підлягає визнанню недійсним відповідно до положень статті 234 ЦК України.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивач вказував, що для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у даній справі, вжиття судом заходів забезпечення позову є необхідною умовою виконання судового рішення. Так, невжиття судом заходів забезпечення позову може мати наслідком подальше відчуження відповідачами майна, яке є предметом спору, що матиме наслідком неможливість виконання рішення суду в даній справі.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо існування спору між сторонами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову прямо пов'язані з вимогами та обставинами викладеними у позові, суд першої інстанції належним чином з'ясував обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам ідійшов вірного висновку що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду жодних доказів в рахунок обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, а судом не наведено в ухвалі жодних обставин на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду спростовуються правильними висновками суду та наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК Українисуд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді