Справа № 484/1912/18
Провадження № 2/484/1022/18
Рішення

іменем України

26.11.2018 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі

судді Максютенко О.А.

за участю секретаря Завірюха В.Ю.

позивач: ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування Первомайської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа орган опіки та піклування Первомайської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_4

позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5

встановив:

в травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який в серпні 2018 року уточнив та зазначив, що звертається з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа орган опіки та піклування Первомайської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. Підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу нерухомого майна №3394, укладений 27.08.2003 року між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_7 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Квартира придбана до шлюбу з відповідачкою.

У спірній квартирі зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3. В даній квартирі відповідачка не проживає протягом пяти років, а її неповнолітня донька з народження.

Реєстрація відповідача та її дитини заважає йому повноцінно користуватись квартирою, адже він має намір розпорядитись своїм правом власності.

Просив позбавити відповідача та її малолітню дитину, права користування вказаною квартирою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачка, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 та її представник, в судовому засіданні позов не визнали просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що їй чинять перешкоди щодо проживання в квартирі. В квартирі вона не проживає з 2016 року. В даний час з дитиною вона проживає у своєї матері.

Представник третьої особи орган опіки та піклування Первомайської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника, рішення просить винести в інтересах малолітньої дитини.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи встановив.

Квартира № 18 в будинку №27 в м. Первомайську Миколаївської області належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №3394, укладеного 27.08.2003 року.

Відповідач ОСОБА_2 перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2005 року по 06.10.2015 року, який за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області було розірвано.

Відповідач ОСОБА_2 в зазначеній квартирі зареєстрована та проживала як член сім'ї позивача.

04 січня 2016 року відповідач ОСОБА_2 від іншого шлюбу народила доньку ОСОБА_3, яку зареєструвала в квартирі позивача 04.01.2018 року.

Згідно акту про не проживання в квартирі складеного майстром дільниці КП «Затишок» від 25.04.2018 року ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає протягом пяти років.

Довідка надана відповідачкою №66 від 10.01.2018 року КП «Затишок» підтверджує лише факт прописки у спірній квартирі позивача її та її малолітньої доньки ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З вищевикладених норм права вбачається, що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6- 709цс16 від 16 листопада 2016 року, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідачка була членом сім'ї позивача. За час сумісного проживання позивачем власником квартири був встановлений порядок користування квартирою, ОСОБА_8 мала право проживати у квартирі, була у ній зареєстрована. Малолітня донька відповідачки ОСОБА_9 не є членом сім»ї позивача та в квартирі ніколи не проживала.

Після розірвання шлюбу відповідач в квартирі не проживає, з моменту не проживання в квартирі минуло більше року, що підтвердила сама відповідачка в судовому засіданні. Відповідачка та її малолітня донька у розумінні вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України та ст. 3 СК України не є членами сім'ї позивача, спільного господарства із заявником не веде і порядок користування квартирою між сторонами не узгоджено.

Отже, з припиненням шлюбу та не проживанням в спірній квартирі більше року відповідачка та її малолітня донька утратила право користування цим житлом.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожна особа має право на вільний вибір місця проживання.

Зі змісту положень статті 160 СК України та 402 ЦК України вбачається, що діти мають право проживати із батьками у належному їм житлі.

З обставин справи вбачається, що малолітня донька відповідачки ОСОБА_3 не є членами сім'ї позивача, а отже посилання представника відповідачки щодо недопустимості порушення житлових прав малолітньої ОСОБА_3 в спірній квартирі, що призведе до втрати прав дитини на житло, до звуження обсягу її існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачка та її малолітня донька як особи, що утратили право користування спірним жилим приміщенням, але продовжували бути зареєстрованими в тому місці проживання і, тим самим, чинили перешкоди власнику нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання відповідачки та її малолітню доньку такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

Суд вважає зазначені обставини достатніми для висновку про наявність перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Первомайської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом позбавлення осіб права користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди для ОСОБА_1 щодо його прав власника у користуванні квартирою № 18 по вул.. Корабельна,27 в м. Первомайську Миколаївської області з боку ОСОБА_2 яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, шляхом визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: