Дата документу 26.11.2018 Справа № 317/2169/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2169/17 Головуючий у 1-й інстанції: Сакоян Д.І.
провадження № 22-ц/807/475/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізькій апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.01.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10100,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не повертав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 30.06.2017 року має заборгованість в розмірі 94171,30 грн., яка складається з: 9856,18 грн. - заборгованість за кредитом; 76159,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3195,47 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4460,54 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 94171,30 грн. за кредитним договором № б/н від 14.01.2013 року та судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 20343 грн. 23 коп. за кредитним договором № б/н від 14.01.2013 року, яка складається з наступного: 9856,18 грн. - заборгованість за кредитом; 9042,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штраф - 500,00 грн. (фіксована частина); штраф - 944,92 грн. (процентна складова).

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати ПАТ КБ «Приватбанк» у вигляді судового збору у розмірі 345 грн. 64 коп. компенсовано за рахунок держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08 серпня 2018 року (а.с.189), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк 15 днів з дня отримання копій апеляційної скарги для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3

27 серпня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на апеляційну скаргу, в якому Банк просить прийняти постанову про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, проте відмовив у вимогах про стягнення пені, оскільки неможлива подвійна відповідальність за одне й те саме правопорушення, а при перевірці розрахунку дійшов висновку про наявність в ньому арифметичних помилок.

Зазначений висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 14.01.2013р. між сторонами по справі був укладений Договір про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується анкетою-заявою позивача від 14.01.2013р., підписаною як позивачем так і відповідачем та наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-30).

При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 2,5 % на суму залишку заборгованості (а.с. 6).

Суд першої інстанції також встановив, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року нараховано заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем в сумі 94171,30 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 9856,18 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 76159,11 грн., заборгованість за пенею та комісією 3195,47грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 4460,54 грн. Враховуючи відсутність підстав, що сторонами у належний спосіб було досягнуто згоди щодо підвищення відсоткової ставки, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача процентів з розрахунку:

сума заборгованості за кредитом з якої нараховуються проценти х розмір процентної ставки /360 (кількість днів у календарному році) / 100 х кількість днів прострочення.

З 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. діла відсоткова ставка 34,80 %. У подальшому позивач підвищив відсоткову ставку з 01.04.2015 р. до 43,20 %, на що вказує розрахунок заборгованості.

Отже, розрахунок має бути наступним: 9856,18 грн. х 30,00 % / 360 / 100 х 1069 днів = 8780,21 грн.

Таким чином, з відповідача слід стягнути загальну суму відсотків у розмірі 9042.13 грн. = заборгованість за відсотками до 27.07.2014 р. у розмірі 261,92 грн. + заборгованість за відсотками з 28.07.2014 р. до 30.06.2017 р. у розмірі 8780,21 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилався на те, що суд першої інстанції прийняв рішення про стягнення заборгованості, проте ніяких доказів щодо укладання кредитного договору не існує.

Ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 14.01.2013 року відповідач своїм підписом погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.5,6).

Як вбачається з виписки про рух коштів відповідача за період з 01.11.2013 року по 05.01.2018 року, ОСОБА_3 частково сплачував заборгованість за договором.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 9856,18 грн., заборгованість по процентам за користування за користування кредитом 9042, 13 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., є законним та обгрунтованим.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, відповідач підписав заяву-анкету, згідно якої ознайомлений з умовами надання банківських послуг, згоден з тим, що підписана ним заява-анкета разом із правилами надання банківських послуг, тарифами є договором про надання банківських послуг між ним та банком, та у відповідності до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зазначений правочин не є нікчемним.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неукладання правочину не ґрунтуються на законі. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 14.01.2013 року, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також посилається на те, що суд першої інстанції встановив, що відповідач за час дії договору отримав чотири банківських картки. Вважає, що вказаний доказ не є належним та допустимим.

Проте, до відзиву на апеляційну скаргу банком надано скріншоти із банківського програмного комплексу «Єдиної клієнтської бази» разом з фотокартками як доказ отримання карток (а.с. 198-205).

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску банком строку позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша стаття 261 ЦК України ).

Суд встановив, що строк дії картки, виданої відповідачу згідно з кредитним договором, становить до 31 грудня 2017 року, банк звернувся до суду з цим позовом 25 липня 2017 року, останній платіж у погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 28 липня 2014 року.

Отже, висновки суду про дотримання банком позовної давності є обґрунтованими.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: