Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 343/860/17

провадження № 61-29927св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

третя особа - Долинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Горейко М. Д., Ясеновенко Л. В. від 03 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Долинський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - Долинський ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області), про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2014 року у справі № 343/735/14-ц стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року. Після ухвалення вказаного судового рішення вони з відповідачем продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, разом виховували дочку і лише починаючи з червня 2016 року почали проживати окремо. За час спільного проживання позивач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. Крім того, відповідач не пред'являла без поважних причин виконавчий лист до виконання впродовж трьох років і лише після розірвання шлюбу 14 лютого 2017 року, з метою поставити його в скрутне матеріальне становище, відповідач 06 березня 2017 року отримала виконавчий лист та звернулася до виконавчої служби із заявою про стягнення аліментів, у зв'язку із чим виникла заборгованість за аліментами.

Посилаючись на положення статті 197 СК України, позивач просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з 18 березня 2014 року по 01 червня 2016 року в сумі 10 684,20 грн.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих у розумінні статті 60 ЦПК України 2004 року доказів на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за період з 18 березня 2014 року по 01 червня 2016 року в сумі 10 684,20 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заборгованість зі сплати аліментів за спірний період (з 18 березня 2014 року по 01 червня 2016 року в сумі 10 684,20 грн) утворилась не з вини позивача, оскільки виконавчий лист ОСОБА_3 пред'явила до виконання лише у березні 2017 року. Крім того, встановлена судом обставина щодо спільного проживання сторін з дитиною в указаний період, що свідчить про матеріальне забезпечення позивачем відповідача та їх дочки за указаний період. Тому вказані позивачем обставини мають істотне значення у розмінні частини другої статті 197 СК України для задоволення позову про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за спірний період.

У серпні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з'ясував всіх обставин справи; не мотивував, якими доказами підтверджується факт спільного проживання позивача та відповідача у спірний період та надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу та їх доньці; в чому полягала така допомога та чи відповідав рівень доходу позивача надавати таку допомогу.

Відзив на касаційну скаргу до суду не подано.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

До Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2014 року у справі № 343/735/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2014 року.

Згідно довідки-розрахунку Долинського ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 15 травня 2017 року № 7856 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за 2014 рік складає 3646,50 грн, за 2015 рік - 4832,40 грн, за січень-лютий 2017 року - 1520,10 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про звільнення від сплати заборгованості за період з 18 березня 2014 року по 01 червня 2016 року позивач мотивував тим, що під час спільного проживання з відповідачем та донькою за указаний період він добровільно надавав їм матеріальну допомогу. Крім того, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, відповідач пред'явила до виконання лише у березні 2017 року, що свідчить про відсутність його вини у виниклій заборгованості за указаний період.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходив із того, що обставини, вказані позивачем, мають істотне значення у розмінні частини другої статті 197 СК України і є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за указаний у позові період.

У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт спільного проживання позивача та відповідача у спірний період, надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу та їх доньці, в чому полягала така допомога та який був її розмір.

Крім того, вирішуючи спір по суті, апеляційний суд визнав істотною обставиною для застосування частини другої статті 197 СК України відсутність вини позивача у виниклій заборгованості, оскільки відповідач пред'явила виконавчий лист до виконання лише у березні 2017 року.

У той же час, суд не врахував зміст частини третьої статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред'явлений до виконання 07 березня 2017 року, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Пред'явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред'явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов'язку сплачувати заборгованості з аліментів. Крім того, позивач знав про свій обов'язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду від 02 квітня 2014 року розмірі.

З урахуванням наведеного, висновки апеляційного суду про те, що зазначені позивачем обставини мають істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України та є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за указаний у позові період є помилковими.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3, скасовано ухвалене в справі рішення апеляційного суду та залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, то відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 416 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на позивача.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 768,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило