КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-1833 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Клочко В.М.

Унікальний № 376/2724/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Оріховецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок», третя особа: Директор Оріховецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок» ОСОБА_1 про поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Оріховецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок», третя особа: Директор Оріховецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок» - ОСОБА_1, про поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вимушеного прогулу.

Просив скасувати наказ №73-К від 02 жовтня 2017 року про звільнення його з посади завідуючого по господарській діяльності (завгоспа шкоди) Оріховецького навчально-виховного комплексу, згідно п.1 ст.36 КЗпП України; зобов?язати відповідача скасувати запис в трудовій книжці про звільнення позивача з посади завгоспа шкоди згідно п.1 ст.36 КЗпП України; зобов?язати відповідача поновити позивача на посаді завідуючого по господарській діяльності (завгоспа шкоди) Оріховецького навчально-виховного комплексу з 02 жовтня 2017 року; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день постановлення судового рішення; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що наказом від 09 жовтня 2006 року він був призначений на посаду завідуючого по господарській діяльності (завгосп школи).

Після призначення на посаду директором Оріховецького навчально-виховного комплексу ОСОБА_1 у позивача почалися конфлікти. Директор, за його твердженням, постійно перебирала на себе його функціональні обов?язки, приймала матеріальні цінності, ставила перед ним некоректні та недоцільні завдання, які заважали виконувати свої прямі обов?язки та постійно висловлювала недовіру до роботи позивача.

12 жовтня 2017 року засобами поштового зв?язку позивач отримав рекомендований лист, в якому знаходилась його трудова книжка, з записом про його звільнення починаючи з 02 жовтня 2017 року згідно наказу № 73-К за угодою сторін.

Позивач наполягав, що наміру звільнятися не мав, заяви про звільнення не писав та з наказом не був ознайомлений.

Вважаючи звільнення незаконним просив поновити його на раніше займаній посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Незаконні дії директора відповідача призвели до погіршення морального та фізичного стану позивача. Він будучи єдиним працездатним членом родини, який має на утриманні трьох малолітніх дітей та мати пенсіонерку, був змушений прикладати додаткові зусилля для організації власного життя та життя своє родини. Оцінивши свої душевні страждання в розмірі 10 000,00 грн., позивач просив стягнути їх з відповідача.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 17 травня 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 27 червня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне встановлення обставин справи та ненадання їм належної оцінки, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності предмету спору.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню.

Наказ № 73-К від 02.10.2017 року про звільнення ОСОБА_2 з посади був скасований наказом № 73А-К від 10.10.2017 року про поновлення на роботі ОСОБА_2

Крім того, наказ №73-К від 02.10.2017 року сторонами не виконувався, оскільки ОСОБА_2 офіційно виходив на роботу до 12.10.2017 року, що підтверджується табелями обліку робочого часу.

В подальшому ОСОБА_2 був звільнений 20.11.2017 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин і цей наказ позивачем не оскаржувався.

На момент ухвалення судом першої інстанції рішення, в справі був відсутній предмет спору. Однак суд першої інстанції перевищив свої повноваження і скасував скасований роботодавцем наказ про звільнення працівника.

Судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, які підтверджують той факт, що позивач працював до 18 жовтня 2017 року, а саме: записи в журналі, наказ, табель обліку робочого часу, нарахування та виплати заробітної плати, які спростовують висновки суду першої інстанції про те, що останнім робочим днем позивача було 2 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час, і місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Оріховецьким навчально - виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-III ступеня дитячий садок» з 2006 р. на посаді завідуючого по господарській діяльності.

Наказом № 73-К від 02.10.2017 р. ОСОБА_3 був звільнений з займаної ним посади з 02.10.2017 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України та відповідний запис про звільнення було внесено до трудової книжки позивача.

02.10.2017 р. трудова книжка була надіслана ОСОБА_3 рекомендованим листом та отримана ним 12.10.2017 року.

Наказом № 73 А-К по Оріховецькому ПВК «Загальноосвітня школа І-III ступеня дитячий садок» наказ № 73-К від 02.10.2017 р. про звільнення ОСОБА_3 з роботи за угодою сторін було скасовано, у зв'язку з відсутністю заяви ОСОБА_3 про звільнення.

20.11.2017 року наказом № 76-К по Оріховецькому НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок» ОСОБА_3 був звільнений з посади завгоспа з 20.11.2017 року відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 був звільнений з посади на підставі Наказу № 73-К від 02.10.2017 р. з 02.10.2017 р. неправомірно, оскільки була відсутня його письмова згода позивач на звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він зроблений без встановлення усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Оріховецьким навчально-виховним комплексом &q?ав;Загальноосвітня школа I-III ступеня дитячий садок&qu

02.10.2017 р. наказом № 73-К позивач ОСОБА_2 був звільнений з посади завгоспа Оріховецького навчально-виховного комплексу &q?ль;Загальноосвітня школа I-III ступеня дитячий садок&qu

Відповідний запис був внесений у трудову книжку ОСОБА_2 В той же день його трудова книжка рекомендованим листом була надіслана за його місцем проживання.

10.10.2017 р. наказом № 73А-К наказ № 73-К, про звільнення ОСОБА_2 було скасовано у зв'язку з відсутністю заяви про звільнення.

20.11.2017 р. наказом № 76А-К по Оріховецькому навчально-виховному комплексу &qu20;Загальноосвітня школа I-III ступеня дитячий садок&qu

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що позивач ОСОБА_2 був незаконно звільнений з посади наказом № 73-К від 02.10.2017 р. за угодою сторін. Оскільки звільнення відбулося незаконно, то позов було задоволено у повному обсязі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухвалені рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що фактично сам зазначив, про те, що 10.10.2017 р. наказом по Оріховецькому навчально-виховному комплексу &q?о ;Загальноосвітня школа I-III ступеня дитячий садок&qu'язку з відсутністю заяви про звільнення, та поновлено на роботі (а.с. 39, 119 оборот).

Однак суд першої інстанції уваги на зазначену обставину не звернув, та продовжував розглядати справу на підставі тих доводів які були викладені позивачем в позові.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивачем позовні вимоги не змінювались, та не доповнювались, вимоги, щодо звільнення 20.11.2017 р. відповідно до п. 4 ст. 40 КзПП ним не заявлялись, а спірне питання щодо первісного звільнення 10.10.2017 р. було урегульовано у позасудовий спосіб, наказ скасовано, а особу поновлено на роботі, суд першої інстанції мав закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення не звернувши увагу на відсутність предмету спору між сторонами, а тому рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 377, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 17 травня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Оріховецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок», третя особа: Директор Оріховецького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня дитячий садок» ОСОБА_1 про поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вимушеного прогулу - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль