ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 384/432/17

провадження № 22-ц/4809/93/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Кіселика С.А.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2018 року в складі судді Галицького В.В. і

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та з урахуванням уточнень до позовних вимог (а.с.60-61) просив стягнути на його користь 122388 грн. основного боргу та 10854 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2014 року та 04 вересня 2014 року позивач уклав з відповідачем договори позики за якими передав відповідачу 2200 доларів США та 2500 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути ці ж суми до 27 червня 2014 року та до 4 жовтня 2014 року.

Підтвердженням укладання вищевказаних договорів позики та передання грошових коштів є написані власноручно відповідачем розписки.

Станом на 21.06.2017 борг відповідачем не повернуто.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 134694 (сто тридцять чотири тисячі шістсот дев'яносто чотири) грн. 07 коп. заборгованості за договорами позики:

-від 27.05.2014, в тому числі: основний борг - 57525 грн. (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн. 38 коп., відсотки від простроченої суми - 5752 (п'ять тисяч сімсот п'ятдесят два) грн. 40 коп., що разом становить 63277 (шістдесят три тисячі двісті сімдесят сім) грн. 78 коп.;

-від 04.09.2014 в тому числі: основний борг - 65369 (шістдесят п'ять тисяч триста шістдесят дев'ять) грн. 75 коп., відсотки від простроченої суми - 6046 (шість тисяч сорок шість) грн. 54 коп., що разом становить 71416 (сімдесят одна тисяча чотириста шістнадцять) грн. 29 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач виконав свої зобов'язання щодо передачі грошових коштів у повному обсязі, а відповідачем кошти не повернуто в обумовлені терміни, що вказані у розписці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором позики від 27.05.2014 в сумі 57252,38 грн. та 5752,40 грн. відсотків від простроченої суми та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано покази свідка ОСОБА_6, яка була присутня при поверненні частини боргу в сумі 2200 доларів США за договором позики від 27.05.2014, але ОСОБА_5 не брав розписку у позивача про повернення боргу, оскільки повністю йому довіряв.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовим повістками та розпискою представника позивача про отримання повістки.

Від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з погодними умовами.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

За приписами статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Чергове відкладення розгляду справи за клопотанням відповідача буде суперечити принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідач просить відкласти розгляд справи у зв'язку з погодними умовами.

На підтвердження своїх доводів про неможливість прибути в судове засідання відповідач не надав доказів і не є загальновідомим фактом, що в зв'язку з погодними умовами був обмежений рух громадського транспорту, були відмінені рейси автобусів чи потягів.

За таких обставин суд вважає, що наведені у заяві причини не з'явлення відповідача у судове засідання не є поважними.

Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, апеляційне провадження у справі відкрито 06.08.2018, враховуючи, що за заявою відповідача розгляд справи вже відкладався та виходячи з принципу розумності тривалості судового розгляду справи, з метою недопущення порушення права позивача на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, суд вирішив розглянути справу без участі осіб які не з'явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.05.2014 ОСОБА_5 взяв в борг у ОСОБА_4 відповідно до розписки від 27.05.2014 - 2200 доларів США, які зобов'язався повернути 27 червня 2014 року.

04.09.2014 ОСОБА_5 взяв в борг у ОСОБА_4 відповідно до розписки від 04.09.2014- 2500 доларів США, які зобов'язався повернути 04 жовтня 2014 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів повернення позивачу коштів згідно наданих розписок, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Такий висновок сулу є законним і обґрунтованим та відповідає матеріалам справи.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

З огляду на викладене позивач має право на одержання від відповідача суму боргу, а також відповідно до ст.625 ЦПК України 3% річних від простроченої суми.

За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що виконав своє зобов'язання за розпискою від 27.05.2014 і факт повернення коштів за вказаною розпискою підтверджується показами свідка ОСОБА_6, яка була присутня при поверненні частини боргу.

Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_6 не є допустимим доказом у справі, на підставі якого можна зробити беззаперечний висновок, що відповідач дійсно повернув позивачу кошти за розпискою від 27.05.2014, з огляду на таке.

Допитана в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_6 суду показала, що є дружиною відповідача і була присутня при укладанні договорів позики. Її чоловік повернув позивачу борг 2200 доларів США по договору позики від 27.05.2014, але письмових доказів у них немає, оскільки вони довіряли позивачу на не вважали за потрібне брати у нього відповідну розписку.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, надана позивачем до суду першої інстанції розписка від 27.06.2014 (а.с.73) є письмовим доказом, який підтверджує, як факт одержання відповідачем коштів, так і факт, що кошти не повернуто.

Оскільки договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші були повернуті позичальнику.

Свідок ОСОБА_6 є дружиною відповідача, а тому є заінтересованою особою щодо вирішення справи на його користь.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного суд вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23.11.2018.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді С.М.Єгорова С.А. Кіселик