Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/2736/16-ц

провадження № 61-40171св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги, - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року у складі судді Тарасова А. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на частину незавершеного будівництвом житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2008 року. Вони мають чотирьох дітей. Вказувала, що за час спільного проживання та ведення господарства, ними за спільні грошові кошти 08 квітня 2009 року було придбано земельну ділянку та дачний будинок АДРЕСА_1, розташований у ДБК «Металург», в якому після реконструкції мешкає вся її родина.

Зазначала, що 17 березня 2015 року ними був зареєстрований шлюб, однак питання щодо розподілу майна, набутого під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, між ними вирішено не було.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з червня 2008 року до 17 березня 2015 року, тобто до дати укладення шлюбу; визнати об'єкт незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1, загальною площею 647,5 кв. м, з готовністю до експлуатації - 100 %, який не зданий до експлуатації, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з правом подальшого введення до експлуатації; визнати за нею право на ? частину об'єкту спільної сумісної власності подружжя - незавершеного будівництвом будинку АДРЕСА_1, розташованого у дачно-будівельному кооперативі «Металург» (далі - ДБК «Металург»), загальною площею - 647,5 кв. м, який не зданий до експлуатації, з готовністю до експлуатації - 100 %, розташованого на земельній ділянці, яка придбана на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н. В., зареєстрованого у реєстрі за № 59.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у період з червня 2008 року по 17 березня 2015 року, тобто до дати укладення шлюбу.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об'єкт незавершеного будівництва - будинок АДРЕСА_1, загальною площею 647,5 кв. м з готовністю до експлуатації 100 %, розташований на земельній ділянці площею 0,0515 га.

Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину об'єкту незакінченого будівництвом будинку АДРЕСА_1, розташованому у ДБК «Металург», загальною площею 647,5 кв. м, з готовністю до експлуатації 100 %, ринковою вартістю 17 389 838 грн, розташованого на земельній ділянці площею 0,0515 га, з правом подальшого введення до експлуатації у встановленому законом порядку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, як щодо встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з червня 2008 року по 17 березня 2015 року, так і стосовно визнання права власності на частину спільного сумісного майна, набутого за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Таке визнання позову відповідає наданим сторонами доказам обґрунтованості позову, який узгоджується з нормами матеріального права.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року - без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, правильно визначився з правовідносинами сторін та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_2 визнав її позовні вимоги, а позов є доведеним.

Апеляційний суд вказав, що оскільки ОСОБА_3 не надала доказів щодо існування між нею та ОСОБА_2 взаємних прав та обов'язків, які виникають з сімейних, інших родинних відносин тощо, то не можна прийняти до уваги її доводи про те, що їй відомо про перебування ОСОБА_2 у іншому шлюбі за час спільного проживання з ОСОБА_1

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення районного суду не порушує жодних прав, свобод, інтересів та (або) обов'язків ОСОБА_3

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, апеляційний суд не перевірив її доводів щодо того, що ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою до 2015 року, що виключає застосування статті 74 СК України, яку суди застосували, та безпідставно відхилив її клопотання про витребування відповідної інформації з відділу реєстрації актів цивільного стану. Вважає, що без встановлення цієї обставини неможливо правильно вирішити справу.

Крім того вважає, що апеляційний суд безпідставно не задовольнив її клопотання про виклик свідків, які б могли підтвердити той факт, що сторони не проживали разом та не вели спільного господарства з 2008 по 2015 роки, а ОСОБА_1 участі у будівництві житлового будинку взагалі не приймала, що підтверджується матеріалами кримінального провадження за фактом шахрайських дій та фальсифікації підписів у приватизаційних документах, так як власником земельної ділянки і дачного будинку була ОСОБА_3, як член ДБК «Металург».

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що сторони є батьками чотирьох дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3; дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (том 1, а. с. 278, 280-282).

Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили факт проживання однією сім'єю сторін з червня 2008 року. Факт спільного проживання не заперечувався й відповідачем.

17 березня 2015 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київській районній реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, реєстраційний запис № 346 (том 1, а. с. 12).

Згідно з договором дарування від 08 квітня 2009 року, зареєстрованим у реєстрі за № 576, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н. В., укладеним між ОСОБА_12 та ОСОБА_2, ОСОБА_12 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар дачу, що складає - 41/1000 частин у ДБК «Металург» по АДРЕСА_1, загальною площею 55,1 кв. м. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майна від 16 квітня 2009 року № 22507498, право власності на вказаний будинок зареєстроване за ОСОБА_2 (том 1, а. с. 190-191).

Договором купівлі-продажу від 08 квітня 2009 року, зареєстрованим за № 579, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н. В., встановлено, що ОСОБА_2 придбав земельну ділянку, площею 0,0515 га, розташовану у ДБК «Металург» по АДРЕСА_1. Право власності на земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (том 1, а. с. 22).

За час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу сторони провели реконструкцію дачного будинку. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 08 червня 2016 року № 012/16 площа реконструйованого будинку АДРЕСА_1 була збільшена до 647,5 кв. м, будівельно-монтажні та опоряджувальні роботи виконані у повному обсязі (100% готовності). Усі інженерні мережі прокладені, інженерне та санітарно-технічне обладнання встановлено, підключено та функціонує (роботи виконані у 100% обсязі). Роботи по благоустрою присадибної ділянки виконані у повному обсязі. Вказаний будинок придатний до експлуатації, готовність до експлуатації - 100 %.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відповідач визнав позовні вимоги ОСОБА_1, а ОСОБА_3 не надала доказів щодо перебування ОСОБА_2 у іншому шлюбі за час спільного проживання з ОСОБА_1 у період з 2008 по 2015 роки.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення районного суду не порушує жодних прав, свобод, інтересів та (або) обов'язків ОСОБА_3

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він є передчасним, зроблений без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до статті 74 СК Україниякщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З наведеної норми матеріального права вбачається, що перебування особи у зареєстрованому шлюбі виключає можливість визнання факту його проживання з іншою жінкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також визнання майна спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини п'ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 вказувала на те, що ОСОБА_2 у період з 2008 по 2015 роки перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, тому не міг проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 та вести з нею спільного господарства.

Апеляційний суд не перевірив вказаного доводу ОСОБА_3, встановлення якого необхідно для правильного вирішення справи, оскільки у разі підтвердження факту того, що ОСОБА_2 у період з 2008 по 2015 роки перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на частину незавершеного будівництвом житловий будинок.

Більш того, ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції заявляла клопотання про витребування з відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції в Одеській області інформації щодо того, коли та з ким ОСОБА_2 перебував у шлюбі, проте апеляційний суд безпідставно не задовольнив таке клопотання.

ОСОБА_3 також надала апеляційному суду копію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, яким, зокрема: зобов'язано ДБК «Металург» поновити членство ОСОБА_3 у ДБК «Металург» з 14 серпня 1994 року, визнавши її право на пай в розмірі 5 млн карб., сплачений за 41/100 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яка розташована на земельної ділянці площею 0,0515 га; витребувано у ОСОБА_2 земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_2 (том 2, а. с. 7-9).

Апеляційний суд не надав належної оцінки вказаному судовому рішенню та залишив у силі рішення суду першої інстанції у частині визнання за ОСОБА_1 права на 1/2 частину об'єкту незакінченого будівництвом будинку АДРЕСА_1, розташованому у ДБК «Металург», загальною площею 647,5 кв. м, з готовністю до експлуатації 100 %, ринковою вартістю 17 389 838 грн, розташованого на земельній ділянці площею 0,0515 га, з правом подальшого введення до експлуатації у встановленому законом порядку.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що права ОСОБА_3 не порушені є суперечливими, оскільки у такому разі суд повинен був закрити апеляційне провадження у справі, так як вона не приймала участі у справі, а з апеляційною скаргою до суду можуть звернутися, зокрема, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки (частина перша статті 292 ЦПК України 2004 року). Таким чином, апеляційний суд не надав належної оцінки її доводам щодо права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 89, 263, 264, 382 ЦПК України не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не сприяв учасникам процесу реалізації їх процесуальних прав, не перевірив усіх доводів апеляційної скарги та не дослідив усіх обставин, які необхідні для правильного вирішення справи, формально переглянув справу в апеляційному порядку, що призвело до передчасного залишення апеляційної скарги ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року - без змін.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції слід також врахувати правові позицій Верховного Суду України про визнання права власності на новостворене нерухоме майно, викладену, зокрема, у постановах: від 05 лютого 2014 року у справі №6-131цс13, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк