Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 360/2465/14-ц

провадження № 61-13846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник відповідача -ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Кулішенка Ю. М.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав їй кредит в іноземній валюті у розмірі 18 000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився перед банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань у повному обсязі. Крім того, між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира НОМЕР_1, загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 39,50 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконувала, на вимоги не реагувала, унаслідок чого станом на 13 жовтня 2014 року виникла заборгованість за указаним кредитним договором у розмірі 7 347,29 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147,59 грн, з яких: кредитна заборгованість -

7 043,55 дол. США, що еквівалентно 91 218,93 грн, заборгованість за процентами - 137,10 дол. США, що еквівалентно 1 775,45 грн, пеня за прострочення сплати кредиту -166,11 дол. США, що еквівалентно

2 151,14 грн, та пеня за прострочення сплати процентів - 0,16 дол. США, що еквівалентно 2,07 грн.

Ураховуючи вказане, ПАТ «УкрСиббанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг за указаним кредитним договором у розмірі 7 347,29 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147,59 грн, та у рахунок погашення вищевказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 вересня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_9, ОСОБА_7, а саме: трикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 39,50 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_9 і ОСОБА_10, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановивши початкову ціну продажу, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області у складі судді Додатка В. Д. від 14 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у солідарному порядку суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року у розмірі 7 347,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147,59 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 7 347,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147,59 грн, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 січня

2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2, ОСОБА_11 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року у розмірі 7 347,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 04 березня 2015 року еквівалентно 182 365,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7 043,55 дол. США, що еквівалентно 174 820,91 грн, заборгованість за процентами - 137,10 дол. США, що еквівалентно 3 402,82 грн, пеня за прострочення сплати кредиту -

166,11 дол. США, що еквівалентно 4 122,85 грн та пеня за прострочення сплати процентів -0,16 дол. США, що еквівалентно 03,97 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року в задоволенні позову в частині вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2015 року в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 21 вересня 2007 року у розмірі 7 347,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147,59 грн, з яких: кредитна заборгованість -

7 043,55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 91 218,93 грн, заборгованість за процентами - 137,10 дол. США, що еквівалентно 1 775,45 грн, пеня за прострочення сплати кредиту -

166,11 дол. США, що еквівалентно 2 151,14 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 0,16 дол. США, що еквівалентно 2,07 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 вересня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_7, а саме: трикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 39,50 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 і ОСОБА_7, з метою задоволення вимог банку, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту

від 21 вересня 2007 року, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна, шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, що привело до утворення заборгованості, тому визнав обґрунтованими вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна, шляхом проведення прилюдних торгів.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представником ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ «УкрСиббанк» в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В іншій частині судові рішення сторонами не оскаржуються, тому в силу статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не було прийнято до уваги його посилання про те, що ринкова вартість предмету іпотеки у п'ять разів перевищує розмір боргу, отже порушена співмірність, а відтак права ОСОБА_5 щодо спірного майна.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

В березні 2018 року дана цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 21 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та Ящук(Старостенко) Я. В. укладено договір про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 18 000,00 дол. США, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 вересня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за указаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 21 вересня 2007 року було укладено договір поруки.

Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_4 і ОСОБА_7 21 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 66,00 кв. м, житловою площею 39,50 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Станом на 13 жовтня 2014 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 347,29 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147,59 грн, з яких: кредитна заборгованість -

7 043,55 дол. США, що еквівалентно 91 218,93 грн, заборгованість за процентами - 137,10 дол. США, що еквівалентно 1 775,45 грн, пеня за прострочення сплати кредиту - 166,11 дол. США, що еквівалентно

2 151,14 грн, та пеня за прострочення сплати процентів - 0,16 дол. США, що еквівалентно 2,07 грн.

Протокольною ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року було задоволено клопотання ОСОБА_5 про заміну вибулої сторони по справі, у зв'язку із смертю ОСОБА_7 та здійснено заміну відповідача по справі з ОСОБА_7 на його спадкоємця -

ОСОБА_5 (а.с. 22 т. 2).

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що відповідач, як позичальник та майновий поручитель, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором.

Суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено зобов'язання боржника перед банком, шляхом проведення прилюдних торгів.

Апеляційним судом початкову ціну предмету іпотеки встановлено відповідно до його вартості, визначену в указаному договорі іпотеки від 21 вересня

2007 року.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Отже, не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні не має вирішального значення та не є безумовною підставою для його скасування, оскільки банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій», що не суперечить вимогам вказаного Закону.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц, провадження № 14-11цс18.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, в межах заявлених у суді першої інстанції позовних вимог, правильно визначив спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною предмета іпотеки, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таке посилання у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не суперечить положенням статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та процедурі визначення початкової ціни предмета іпотеки для його продажу.

Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк