Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 215/797/15-ц

провадження № 61-30437св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної в місті ради м. Кривого Рогу,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області у складі судді Барильської А. П. від 10 жовтня 2016 року та від 29 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 квітня 2015 року задоволено позов Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної в місті ради м. Кривого Рогу та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту виконкому Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу - 796 грн 56 коп. надмірно сплаченої суми щомісячної компенсаційної виплати за період з 21 червня 2012 року по 14 листопада 2012 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на своє тяжке матеріальне становище, оскільки його дохід складає 4,80 грн на місяць. Крім того відповідач вказував, що він є законним представником своєї матері - інваліда І групи, а тому має право не сплачувати судовий збір.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху та надано п'ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору та роз'єднання вимог, викладених в апеляційній скарзі, щодо скасування заочного рішенням суду від 17 квітня 2015 року та ухвали суду від 11 лютого 2016 року на окремі процесуальні документи.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.

Повертаючи апеляційну скаргу заявнику, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 у встановлені строки вимоги ухвали судді апеляційного суду не виконав, недоліки апеляційної скарги не усунув та не повідомив суд про зміну місця проживання, перебування чи знаходження.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвали суду від 10 жовтня та від 29 грудня 2016 року про залишення його апеляційної скарги без руху та про її повернення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував його майновий стан та безпідставно відмовив йому у звільненні від сплати судового збору.

У лютому та березні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної в місті ради м. Кривого Рогу звернулося до суду із запереченнями, у яких просило відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без руху для сплати судового збору та роз'єднання вимог, викладених в апеляційній скарзі, щодо скасування заочного рішенням суду від 17 квітня 2015 року та ухвали суду від 11 лютого 2016 року на окремі процесуальні документи.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що копія ухвали апеляційного суду від 10 жовтня 2016 року була надіслана ОСОБА_1 12 жовтня 2016 року за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі: АДРЕСА_1, проте 16 листопада 2016 року поштовий конверт був повернутий до апеляційного суду із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання».

Повторно, копія ухвали апеляційного суду від 10 жовтня 2016 року була надіслана ОСОБА_1 21 листопада 2016 року, однак 28 грудня 2016 року поштовий конверт знов був повернутий до апеляційного суду із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання».

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у встановлені строки вимоги ухвали судді апеляційного суду не виконав, недоліки апеляційної скарги не усунув та не повідомив суд, відповідно до вимог частини першої статті 77 ЦПК України 2004 року, про зміну місця проживання, перебування чи знаходження, у зв'язку із чим визнав неподаною та повернув заявникові.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Положення статті 121 ЦПК України 2004 року щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Встановлено, що ОСОБА_1 копію ухвали апеляційного суду

від 10 жовтня 2016 року не отримав, оскільки згідно з довідками поштового відділення конверти поверталися до суду «за закінченням терміну зберігання», отже, від виконання її вимог заявник не ухилявся, тому посилання апеляційного суду на те, що він не виконав вимоги ухвали, є передчасним.

Згідно з положенням частини першої статті 77 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи,які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Апеляційний суд, застосувавши положення частини першої статті 77 ЦПК України 2004 року та вважаючи, що копія ухвали вручена ОСОБА_1 належним чином у зв'язку з його відсутністю за відповідною адресою, помилково ототожнив поняття повернення конверту «за закінченням терміну зберігання» та відсутністю адресата за вказаною ним адресою.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції від 29 грудня 2016 року - скасуванню з передачею до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду згідно з вимогами статей 406, 409, 411 ЦПК України. Ухвала апеляційного суду від 10 жовтня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило