ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/751/18 Справа № 201/552/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С ТА Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання поруки припиненою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання поруки припиненою. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 14.08.2008 року між відповідачем ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Альфа-Банк», укладено кредитний договір №0301/0808/71-160, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредит в сумі 84 900 доларів США зі строком повернення до 13.08.2028 року та зі сплатою 12,5 процентів річних, на споживчі цілі - купівлю квартири. Того ж дня, в рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали з ВАТ «Сведбанк» два договори поруки №0301/0808/71-160-Р-1 та №0301/0808/71-160-Р-2. Пізніше, 15.03.2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0301/0808/71-160 від 14.08.2008 року, якою розмір щомісячного внеску з 354 дол. США було збільшено до 364 доларів США, внаслідок чого обсяг відповідальності поручителів збільшився. Додатковою угодою узгоджений новий графік погашення кредиту, внаслідок чого збільшився розмір відсотків, що також збільшило обсяг відповідальності поручителів на 2 382,47 доларів США (192 316,17 - 189 933,70 = 2 382,47). Позивачі, зважаючи на норми ч. 1 ст. 559 ЦК України, вважають, що порука припинилась у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності та відсутності їх згоди на таке збільшення. Крім того, вважають, що порука може бути визнана припиненою з підстав, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв'язку із закінченням строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (дата прострочення 01.06.2012 року), не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, звідси необхідно дійти до висновку про те, що зобов'язання за договорами поруки припинилися. Враховуючи вищевикладене, просили суд визнати припиненою поруку за договором поруки №0301/0808/71-160-Р-2 від 14.08.2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ВАТ «Сведбанк»; за договором поруки №0301/0808/71-160-Р-1 від 14.08.2008 року, укладеним між ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ВАТ «Сведбанк» (а.с.2-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання поруки припиненою - відмовлено (а.с.149-151).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.154-158) .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 14.08.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Альфа-Банк», укладено кредитний договір №0301/0808/71-160, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредиту в сумі 84 900 доларів США зі строком повернення до 13.08.2028 року та зі сплатою 12,5 процентів річних, на споживчі цілі - купівлю квартири (а.с.9-17).

Відповідно до п. 3.1., 3.3. кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості (основний борг і проценти) шляхом внесення на позичковий рахунок щомісяця, у період з «01» по «20» число кожного місяця, через касу банку згідно додатку № 1 (графік погашення), що є невід'ємною частиною договору.

Того ж дня в рахунок забезпечення зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (поручителі) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали з ВАТ «Сведбанк» тристоронні договори поруки №0301/0808/71-160-Р-1 та №0301/0808/71-160-Р-2, які є аналогічними за змістом (а.с.23, 24).

Відповідно до умов договорів поруки, поручителі зобов'язалися відповідати перед банком за виконання зобов'язань щодо повернення коштів за кредитним договором № 0301/0808/71-160 від 14.08.2008 року в сумі 84 900 доларів США, строком по 13.08.2028 року, зі сплатою 12,5 процентів річних.

Вказаний кредитний договір, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між банком та позичальником, та будуть невід'ємною частиною кредитного договору надалі іменуються «Основне зобов'язання» (п. 1).

Пунктом 2 договорів поруки встановлено, що поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником за виконання умов Основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Пунктом 4 обумовлено, що у разі невиконання позичальником умов Основного зобов'язання в строк, поручителі погашають суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах Основного зобов'язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою банку протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених Основним зобов'язанням, надісланою банком за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в цьому договорі.

Відповідно до п. 10 договір поруки набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини четвертої ст. 559 ЦК України, встановили, що строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених Основним зобов'язанням.

15.03.2010 року між ПАТ «Сведбанк» та позичальником ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0301/0808/71-160 від 14.08.2008 року (а.с. 18).

Вказаною угодою сторони внесли зміни у п. 3.1. кредитного договору, домовившись, що позичальник здійснює погашення заборгованості шляхом внесення на позичковий рахунок щомісячно, починаючи з вересня 2010р., через касу банку згідно додатку № 2 (графік погашення), що є невід'ємною частиною договору, крім випадків, передбачених п. 3.8., 3.9. та 5.1.4. кредитного договору.

Пунктами 3.8., 3.9. та 5.1.4. кредитного договору передбачені випадки зміни умов договору без укладення додаткових угод у разі прострочення позичальником, випадки дострокової вимоги повернення кредиту та 5.1.4. умови погашення заборгованості при незгоді з новим розміром процентів.

Зміни до даних пунктів додатковою угодою не вносилися.

Представник банку у запереченнях зазначив, що додатковою угодою позичальнику за період з березня 2010 року по серпень 2010 року лише розподілені платежі по тілу кредиту на весь період дії договору, тобто надано відстрочку по погашенню основного зобов'язання.

З порівняння графіків погашення кредиту № 1 та № 2 (до й після укладення додаткової угоди) вбачається, що період погашення не змінився (з 20.09.2008 року по 13.08.2028 року), строки погашення (до 20-го числа кожного місяця) також не змінилися. Сума основного зобов'язання (84 900 дол.США) не збільшилася. При цьому новим графіком № 2 (а.с. 19 - 22) визначено, що у період з 20.03.2010 року по 20.08.2010 рік позичальник не сплачує тіло кредиту по 354 дол. США, лише відсотки за його користування, а з 20.09.2010 року щомісячний платіж по тілу кредиту збільшується до 364 дол. США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року, стягнуто заборгованість на користь ПАТ «Альфа-Банк» із ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 138-144).

Під час розгляду вказаної справи в суді апеляційної інстанції був присутній представник банку, який наголошував, що поручителі зобов'язались перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів позичальником строком до 13.08.2028 року, тому ставити питання про те, що договір поруки є припиненим, взагалі недоречно. Позичальником та його представником, яка приймала участь у розгляді справи, подавалися письмові заперечення на позов, в яких, зокрема, зверталася увагу, що договори поруки є припиненими, оскільки строк, передбачений для звернення до поручителів вже сплинув.

Апеляційним судом при перевірці доводів апеляційної скарги щодо припинення поруки у зв'язку із збільшенням відповідальності позичальника без згоди поручителя, встановлено було наступне. Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порука - це спеціальний додатковий захід майнового характеру, який спрямований на забезпечення належного виконання основного зобов'язання. Зі змісту статті 553 ЦК України випливає, що обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2ст.555 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору, зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов, що закріплено у ч.1 ст.653 ЦК України. За положеннями ч. 1ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення загального розміру наданих кредитних коштів та, відповідно, щомісячних платежів щодо повернення цих коштів, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, припинення поруки на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України можливе лише у разі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, тобто в зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, будь яке збільшення зобов'язання, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Аналогічну правову позицію щодо припинення поруки з підстав збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди висловив Верховний Суд України у постановах № 6-67цс11 від 19.12.2011р., № 6-97цс13 від 25.09.2013р., № 6-185цс14 від 17.12.2014р.,№ 6-990цс15 від 27.01.2016р., за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Врахувавши зазначене, суд 1 інстанції зазначив, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року, якою рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2016 року було залишено без змін, встановлено обставини щодо відсутності підстав припинення поруки за кредитним договором 0301/0808/71-160 від 14.08.2008 року, за умовами ч. 1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції, виходив з того, що оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року, набрало законної сили, ним задоволено вимоги кредитора до поручителя, і судом у цій справі, зокрема, досліджувалися наявність підстав для припинення поруки і за ч. 1, і за ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому відсутні підстави для застосування положень ст. 559 ЦК України і припинення поруки.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Зі справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року, якою рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2016 року було залишено без змін, встановлено обставини щодо відсутності підстав припинення поруки за кредитним договором 0301/0808/71-160 від 14.08.2008 року, на підставі ч. 1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителів не призвели до збільшення обсягу відповідальності останніх, а строк виконання основного зобов'язання не настав.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, що діє на час перегляду судового рішення, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (аналогічне положення було закріплено у ч.3 ст.61 ЦПК України, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення).

Виходячи із встановлених конкретних обставин справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд 1 інстанції в достатньо в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволені позовних вимог, яке відповідає вимогам закону.

Посилання апелянтів в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянти не скористалися наданими їм правами, не обґрунтували свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: