Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 234/12045/16-ц

провадження № 61-19404св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: прокуратура Донецької області, Краматорський міський відділ Головного управління національної поліції в Донецькій області, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року у складі судді Фоміної Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Азевича В. Б., Агєєва О. В., Краснощокової Н. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до прокуратури Донецької області, Краматорського міського відділу Головного управління національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

Позовна заява мотивована тим, що 30 квітня 2015 року слідчим СВ Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 115 КК України та в той же день слідчим суддею Краматорського міського суду Донецької області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Під час досудового розслідування слідчими суддями Краматорського міського суду Донецької області винесено дві ухвали від 01 травня 2015 року та від 05 травня 2015 року про надання дозволу на проведення обшуків за місцем проживання позивача та його матері - ОСОБА_6

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 28 січня 2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за пунктами 1, 6 частини другої статті 115, частини другої статті 194, частини першої статті 185, статті 70 КК України та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року вказаний вирок суду був скасований, справу закрито у зв'язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, і вичерпані можливості їх отримати.

ОСОБА_4 протягом тривалого часу з 30 квітня 2015 року по 12 липня 2016 року включно перебував під слідством та судом, та весь цей час незаконно утримувався під вартою.

Під час незаконного перебування під слідством та судом, утримання під вартою та внаслідок незаконного засудження йому було завдано значних моральних страждань, що призвели до погіршення та позбавлення можливостей реалізації звичок і бажань, припинення стосунків з оточуючими людьми внаслідок перебування під арештом, та інших негативних наслідків морального характеру, що обумовлюються конкретними обставинами справи, а саме його звинувачували у скоєнні умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, тобто особливо тяжкому злочині, у вбивстві близьких людей - батька та бабусі, в той час, коли справжній злочинець або злочинці не були встановлені та знайдені.

Під вартою ОСОБА_4 перебував 1 рік 2 місяці та 13 днів. Згідно з частиною п'ятою статті 72 КК України зарахування строку попереднього ув'язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на це, ОСОБА_4 вважав, що він був позбавлений волі 2 роки 4 місяці 26 днів, а всього 816 днів. За один день позбавлення волі в рахунок відшкодування моральної шкоди судом має бути стягнуто на його користь 500,00 грн. З його розрахунком, за час перебування під слідством, судом та перебування під вартою моральна шкода складає - 816 днів х 500,00 грн = 408 000,00 грн, а розмір моральної шкоди, завданої внаслідок проведення двох незаконних обшуків - 20 000,00 грн. Крім того, внаслідок тримання під вартою, він був позбавлений можливості працювати та заробляти собі на життя. Зазначає, що за весь період часу міг би працювати та отримувати за свою роботу заробітну плату. Згідно даних управління статистики, середня заробітна плата по Донецькій області за період передування під вартою склала: травень 2015 рік - 4 952,00 грн; червень - 5 094,00 грн; липень 2015 рік - 5 460,00 грн, серпень 2015 рік - 5 073,00 грн; вересень 2015 рік - 5 557,00 грн, жовтень - 5 349,00 грн, листопад 2015 рік - 5 278,00 грн, грудень 2015 рік 5 830,00 грн, січень 2016 рік - 5 142,00 грн, лютий 2016 рік - 5 265,00 грн; березень 2016 рік - 6 088,00 грн; квітень 2016 рік - 6 121,00 грн, травень, червень, липень 2016 рік - 5 976,00 грн. За 12 днів перебування під вартою в липні втрачений заробіток склав 5 976,00 / 31 х 12 = 2 313,30 грн, а всього втрачений заробіток за час перебування під вартою - 79 483,3 грн х 2 = 158 966,60 грн. Крім того, витрачені кошти на оплату юридичної допомоги адвоката, а саме: за час досудового розслідування - 7 600,00 грн, за час розгляду справи в суді першої інстанції - 7 600,00 грн, за час розгляду справи в суді апеляційної інстанції - 20 400,00 грн, а всього витрачено 35 600,00 грн. Згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» йому підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету сума втраченого заробітку, суми, сплачені у зв'язку з наданням юридичної допомоги та моральна шкода.

Просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у сумі 428 000,00 грн, втрачений заробіток - 158 966,00 грн, витрати за здійснення юридичної допомоги - 35 600,00 грн, а всього 622 566,60 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 65 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 перебував під слідством і судом з 1 рік 2 місяці 13 днів, та весь цей час відповідно незаконно утримувався під вартою. Суд дійшов висновку, що розмір завданої моральної шкоди позивачу становить 65 000,00 грн. При цьому судом враховано тривалість періоду перебування під слідством та судом, знаходження під вартою, проведення певних слідчих та процесуальних дій, які суттєво обмежували права ОСОБА_4, в тому числі й обшуків, істотність вимушених змін у житті позивача, конкретні обставини справи, ступінь та глибину душевних страждань, засади розумності, виваженості та справедливості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку в сумі 158 966,60 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач в судовому засіданні не довів, що у році, який передував затриманню не мав доходу з поважних причин та не довів, що він в цей період взагалі мав доходи. У зв'язку із чим суд дійшов висновку про те, що підстав для відшкодування втраченого заробітку не має.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 35 600,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та недоведені.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та Державної казначейської служби України відхилено.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року залишено без змін.

Стягнуто з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 606,32 грн.

Відхиляючи апеляційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та Державної казначейської служби України, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

03 квітня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними аргументам, наведеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від

02 грудня 2015 року справа № 6-2203цс15.

Встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, здійснивши підрахунок розміру відшкодування завданої моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судом, який проведено у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» з урахуванням роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 65 000,00 грн.

При цьому судами було враховано тривалість періоду перебування під слідством та судом, знаходження під вартою, проведення певних слідчих та процесуальних дій, які суттєво обмежували права ОСОБА_4, в тому числі й обшуків, істотність вимушених змін у житті позивача, конкретні обставини справи, ступінь та глибину душевних страждань, засади розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення втраченого заробітку в сумі 158 966,60 грн, та в частині відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 35 000,00 грн, оскільки позовні вимоги позивачем в цій частині не доведено.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська