КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року місто Київ.

Унікальний № 755/8275/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3505/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченка М.М., Рубан С.М..

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року,(у складі судді Галагана В.І.)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 13 600,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення з даною заявою до суду і до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають неповнолітніх дітей доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, та з того часу сторони досягли домовленості про сплату відповідачем аліментів у розмірі 10 000,00 грн. Однак фактично відповідач сплачує близько 5 000,00 грн. на утримання дітей, а у квітні 2018 року сплатив 6 000,00 грн., що є сумою недостатньою, ураховуючи рівень життя, до якого звикли спільні з відповідачем діти, та їх потреби зростають, тому позивач вимушена звернутись з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у судовому порядку.

03.07.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, в якому відповідач зазначав про безпідставність звернення позивача з даним позовом до суду, вказуючи на те, що він добровільно надає грошові кошти на утримання дітей у розмірі 5 000,00 грн. - 6 000,00 грн. щомісячно, купує дітям одяг, турбується про їх відпочинок та розвиток, в 2017 році подарував дітям по 1/3 частині квартири АДРЕСА_3, яка була набута відповідачем у власність до шлюбу з позивачем. Крім того відповідачем зауважено, що після розірвання шлюбу з позивачем у 2015 році сторони у позасудовому прядку вирішили питання поділу майна подружжя, за яким квартира АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2 та легковий автомобіль «Фольцваген Гольф» перейшли у власність позивача, що надає їй можливість брати участь в утриманні дітей. При цьому позивач зазначив, що з 02.09.2017 року він перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, в якому має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який також перебуває на утриманні відповідача. (а.с. 86-88).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн.00 коп. та на сина, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 01 червня 2018 року і до досягнення ними повноліття.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 12 жовтня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та змінити рішення в сторону збільшення розміру аліментів на кожного з дітей, а саме 6 800 грн. 00 коп. щомісяця на кожну дитину.

В скарзі посилалася на те, що при ухваленні рішення були порушені норми матеріального права, ст. 182 України , оскільки судом не враховано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зазначала, що суд не дав належної оцінки доводам позивача, щодо фактичних витрат на утримання дітей, який щомісяця становить 13 500 грн.00 коп. Також вказувала на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд при ухваленні рішення не врахував наявність достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог, наданих письмових доказів. Зазначила, що відповідач є працездатною особою, не є інвалідом, є забезпеченою особою, яка може дозволити собі речі, які є недосяжними для їх дітей, зокрема зазначила про багато численні поїздки відповідача за кордон, про наявність у власності відповідача двох автомобілів, вартість одного з яких орієнтовно складає 650-780 тис. грн.., також відповідач має у власності низку об'єктів нерухомості в м. Києві, що найменше 4 нежитлових приміщення.

Позивач вказала на порушення судом першої інстанції процесуального права, що виразилось у відмові судом у задоволенні клопотань позивача про витребування інформації з обмеженим доступом, а саме щодо перетину кордону України відповідачем за період 2016-2018 роки та щодо вартості набутого майна..

Зазначила, що суд в порушення ч.4 ст. 81 ЦПК України не встановив дійсні розміри доходів та витрат відповідача.

Скаржником також вказано на те, що суд першої інстанції в своєму рішенні не навів доводів щодо висновку про стягнення аліментів саме в сумі 6000 грн.00 коп. та не взяв до уваги норми ч.2 ст. 184 СК України щодо індексації розміру аліментів.

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача в якому він просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що обов'язок утримувати дітей покладено Сімейним кодексом України на обох батьків, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає його можливостям є справедливим і якщо позивачка теж буде приймати участь в утриманні дітей, то щомісячна сума якраз і буде складати 12000 грн.00 коп., які фактично витрачаються на утримання дітей щомісячно. Вказав на те, що судом першої інстанції було справедливо враховано обставини його життя, а саме що в період з 16.06.2017 р. по 18.06.2018 року він був безробітний, з 02.09.17 року перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі та має на утриманні ще одну дитину ІНФОРМАЦІЯ_3, від утримання дітей не ухиляється і щомісячно сплачує 5000-6000 грн., також зазначив, що приймає участь у додаткових витратах на дітей - забезпечував щорічний літній та зимовий відпочинок дітей, вартість якого склала більше 5000 доларів США. Також вказав на те, що в 2017 році подарував дітям по 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, яка була набута відповідачем у власність до шлюбу з позивачем. Зазначив, що доводи скаржниці щодо індексації розміру аліментів є безпідставним, оскільки розмір аліментів не був визначений раніше ні судом, ні сторонами.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи скарги підтримали.

Відповідач до апеляційного суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, в редакції, що діяла на час розгляду справи районним судом , при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі мають спільних дітей - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 16 вересня 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів в м. Києві з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1521, - розірвано. (а.с. 33)

За даними Довідки, виданої Приватним підприємством «НТС-ГРУП», ОСОБА_1 дійсно працює на Підприємстві на посаді бухгалтера і її щомісячна заробітна плата становить 3 725,00 грн. Однак дана Довідка не містить а ні дати її складання, ані номеру її реєстрації, що дає підстави для її критичної оцінки судом. (а.с. 78)

За даними Довідок, виданих Спеціалізованою школою І-ІІІ № 129 від 23.01.2018 року № 17 та № 18, ОСОБА_3 є ученицею 5-В класу спеціалізованої шкоди № 129 Дніпровського району, пільговим харчуванням не забезпечена; ОСОБА_4 є учнем 2-А класу спеціалізованої шкоди № 129 Дніпровського району, перебуває на групі продовженого дня та сплачує кошти за обіди. (а.с. 33)

Згідно Довідки, виданої Спортивним клубом бойових мистецтв «Файтер» ОСОБА_3 займається в СК «Файтер» на відділенні черліденгу з 15.01.2018 року, щомісячний внесок за заняття складає 600,00 грн. (а.с. 34)

Згідно Довідки, виданої Спортивним клубом «Юність» від 16.0.2018 року № 4/сн, ОСОБА_3 відвідує заняття секції з тхеквондо (ВТФ) з 13.02.2015 року. Мати приймає участь у забезпеченні сина необхідною формою, спорядженням та інвентарем для навчання. (а.с. 35)

02.09.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.09.2017 року, актовий запис № 2578, свідоцтвом про народження, виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 0.03.2018 року, актовий запис № 623. (а.с. 89; 90)

За даними Довідки виданої Державним центром зайнятості Дніпровської філії Київського міського центру зайнятості від 21.06.2018 року № 1090, ОСОБА_2 був зареєстрований як безробітний в Центрі зайнятості з 16.06.2017 року по 18.06.2018 року та отримав за цей період 82 692,61 грн. (а.с. 91)

Згідно Договору про туристичне обслуговування № 02-05-158 від 20.05.2015 року та Договору про туристичне обслуговування № 04-05-188 від 27.05.2016 року ОСОБА_2 укладено вказані Договори та здійснено оплату турів сумісної поїздки на відпочинок до Туреччини разом із дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с. 92-97)

27.09.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про поділ майна колишнього подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1414. (а.с. 100-105)

Згідно Договорів дарування частки квартири від 27.09.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г, ОСОБА_2 подаровано малолітнім дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/3 частині квартири АДРЕСА_3. (а.с. 106-109; 110-113)

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що на даний час малолітні діти проживають разом із матір'ю за місцем її проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, відповідач не відмовляється у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 5 000,00 - 6 000,00 грн. щомісячно та добровільно здійснював перерахунок такої суми коштів, що не заперечувалось позивачем, яка вважає сплачувані позивачем кошти недостатніми для нормального розвитку дітей, потреби яких зростають, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 6 800 грн. на кожну дитину.

Суд першої інстанції встановив, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на двох дітей в сумі 13600 грн. не ґрунтуються на Законі.

При визначенні розміру аліментів в сумі 3000 грн. на кожну дитину, суд врахував надані позивачем докази, щодо витрат, які вона щомісячно витрачає на утримання дітей, врахував, що відповідач перебував на обліку як безробітний, має на утриманні іще одну неповнолітню дитину, подарував дітям, на яких стягуються аліменти по 1/3 частині квартири, оплачував літній відпочинок дітей, добровільно надавав допомогу в сумі 5000-6000 грн. щомісячно.

Дослідивши наявні в справі докази, апеляційний суд встановив, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів не відповідає рівню життя дітей позивача та їх гармонійному розвитку, колегія не приймає з огляду на наступне.

Так, згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року становить - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Позивач надала суду докази, що вона витрачає в місяць на обох дітей близько 13 000 грн.

Відповідно до СК України батьки мають рівні права та обов'язки, щодо утримання дітей.

Тобто вказану суму, необхідну для утримання дітей, повинні заробляти в рівній мірі як батько так і мати.

Відповідач надав суду докази, що окрім спільних дітей з позивачем він має на утриманні іще одну неповнолітню дитину. Позивач не надала суду докази , що вона має окрім дітей на утриманні інших утриманців.

Посилання представника відповідача на те, що заробітна плата позивача, яка працює бухгалтером не дає їй можливості заробити 6000 грн. на утримання її дітей, судом не приймаються, тому що за даними статистики середня заробітна плата бухгалтера в м. Києві становить 8 000 грн.

Доводи позивача з приводу наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна також не приймаються судом, з огляду на те, що і позивач також має у власності рухоме та нерухоме майно. яке отримала в порядку поділу майна з відповідачем. Крім того, судом встановлено, що саме відповідач подарував дітям частину свого нерухомого майна.

З огляду на те, що суду були надані докази про оплату відповідачем літнього відпочинку дітей, суд правомірно визначив до стягнення з відповідача 6000 грн. у місяць на обох дітей, оскільки решту необхідної суми має надавати мати дітей, у якої такі ж обов'язки як і у відповідача.

Доводи з приводу витрат на зайняття спортом та придбання спеціального спортивного знаряддя, колегія суддів не приймає, оскільки сімейним кодексом також передбачено право на стягнення додаткових витрат на утримання дітей за доведеності таких додаткових витрат.

Доводи скарги з приводу неодноразового перетину відповідачем кордону також на правильність висновків суду не впливають, оскільки визначений судом розмір аліментів складає половину необхідної суми для гармонійного розвитку неповнолітніх дітей.

Належних та допустимих доказів протилежному позивач в даній справі не надала.

Разом з тим , колегія роз'яснює, що частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом встановлено, що районний суд розглянув справу з додержанням норм матеріального та процесуального права, рішення необхідно залишити без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. Подана позивачем заява про компенсацію витрат на правову допомогу за рахунок відповідача задоволенню не підлягає, оскільки апеляційний суд залишає рішення районного суду без змін, а судові витрати компенсуються пропорційно до задоволених вимог.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 22 листопада 2018 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді С.М. Рубан

М.М. Іванченко