Р І Ш Е Н Н Я
08 листопада 2018 року
Провадження № 2/521/58/18
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Ардаковська А.О.,
Учасники справи:
Позивач Військова частина НОМЕР_1
Представник Степанович Д.Г., ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 .
Представник ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
в с т а н о в и в:
Військова частина № НОМЕР_1 по специфіці своєї службової діяльності має житлові та службові приміщення, які надаються в тимчасовекористування військовослужбовцямчастини, службовцям, колишнім військовослужбовцям та членам їх сімей. ОСОБА_2 отримала у користування службове житло в службовій будівлі Військової частини №2138 за адресою АДРЕСА_3 .На протязі всього часу проживання відповідач за вказаноюадресою, Військовою частиною № НОМЕР_1 надавались комунальні послуги, які включали в себе водопостачання, електропостачання, інші послуги. Проте, відповідач з березня 2012 року почала несвоєчасно сплачувати комунальні платежі та накопичувати заборгованість перед військовою частиною.
До зведеного розрахунку заборгованості відповідач не сплачувала щомісячно повністю заборгованість за квартплату та комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по жовтень 2017 року. 05 травня 2016 року за результатами розгляду заяви військової частини № НОМЕР_1 про видачу судового наказу був виданий судовий наказ, але ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду звернулась з відповідною заявою про скасування вказаного судового наказу, в свою чергу Малиновський районний суд м. Одеси 04 липня 2016 року судовий наказ скасував. 23 лютого 2017 року ОСОБА_2 подала заяву до військової частини про прохання укласти договірпро реструктуризацію боргу по вказаним послугам. На що 24 березня 2017 року військова частина надіслала відповідь ОСОБА_2 на звернення № В-18 від 15 березня 2017 року, в якій було повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 підготовила договір прореструктуризацію заборгованості станом на 01 березня 2017 року та просила прибути на адресу військової частини НОМЕР_1 для підписання та реєстрації договору не пізніше 10 квітня 2017 року, але ні ОСОБА_2 не відреагували на вказаний лист. У зв`язку з цим позивач вимушений звернутися з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позов, в якому просила заявлені позовні вимоги залишити без задоволення та заперечує щодо заявлених позивачем розмірів судових витрат у сумі 800,0 гривень, посилаючись на таке.
Позивач не є виконавцем послуг у встановленому законодавством порядку, що фактично ніяких послуг не надає мешканцям будівлі, в тому числі їй за адресою АДРЕСА_3 . Не надав жодних доказів щодо факту надання послуг, їх кількості і якості, а також посилань на законно встановлені тарифи. Позивач не надав доказів щодо правильності нарахування житлово-комунальних послуг ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» п. 1, п. 2, п. 3, п. 6 ст. 32. Військова частина НОМЕР_1 як балансоутримувач будинку, повинен був дотриматися вимог ст. 29 Закону, якою передбачено, що договір на надання житлово-комунальних послуг укладається між власником квартири чи квартиронаймачем та балансоутримувачем. Договір з ОСОБА_2 - не заключений позивач протиправно нараховував плату за комунальні послуги порушивши ст. 526 Цивільного кодексу України «зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу» ст. 20 п. 2 «Права та обов`язки споживача». Згідно ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: - одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг.
Відповідач вважає, що підстави для не реєстрації її сім`ї не обґрунтовані. Право на проживання її сім`ї дійсне, згідно ордеру з набувальною давністю відмовляючи в реєстрації за місцем проживання вони порушують с. 47, 48 Конституцію України. Позивач не виконує Закони України, Постанови КМУ «Про реалізацію прав мешканців гуртожитку». Розпорядження, Накази додаються АДПСУ. (Адміністрацією державної прикордонної служби України м. Києва віддано відповідне розпорядження командуванню військової частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо проведення відповідної роботи для укладення договорів на постачання комунальних послуг між мешканцями гуртожитку та постачальниками комунальних послуг, що підтверджується листом від 20жовтня 2016 року за №721/КО-6390. Позивач, як балансоутримувач будівлі за адресою: АДРЕСА_3 не виконує Наказ Міністерства з питань житлово - комунального господарства №396 від 16 грудня 2009 року зареєстрованого в МЮУ 20 січня 2010 року за №109/1704 із змінами внесеними з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництву та житлового господарства №42 від 02.03, Наказ №84 від 27 квітня 2015 року Положення про гуртожитки.
Позивач ігнорує Рішення Одеської міської ради, Департаменту міського господарства м. Одеси, про що вказано в листі від 01 листопада 2016 року №В-2253/2. Комісією 02 червня 2015 року було проведене обстеження технічного стану будівлі та внутрішніх інженерних мереж в висновках комісії під пунктом 3 вказано: «Необхідно перевести мешканців гуртожитку на прямі розрахунки за комунальні послуги та призвести виплату мешканцями існуючої заборгованості», не виконує свої зобов`язання належним чином з обслуговування та ремонту будівлі, а саме не виковувався ремонт покрівлі: кімнати відповідача залило водою, що призвело до пошкодження речей та житла, її сім`я понесла матеріальні втрати. Військова частина НОМЕР_1 не створила комісію для нарахування матеріальної шкоди, не здійснила ремонт покрівлі, не надала ні фізичну матеріальну допомогу по ремонту житлових кімнат, ні відшкодувала затрати на ремонт покрівлі 58,35 м. кв. та не відшкодувала збитки завдані майну для її сім`ї згідно ст. 20 п. 1.3 ЗУ «Про житлові комунальні послуги».
Щодо обґрунтування вимог позивача, у своїй позовній заяві необхідно звернути увагу на те, що з моменту прийняття військовою частиною НОМЕР_1 на баланс безоплатно даної будівлі за даною адресою, згідно Розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби від 12 грудня 2005 року №856 та акту передачі зі списком мешканців та технічною документацією про переведення будівлі з гуртожитку в житловий будинок. Всупереч вище перерахованим порушенням, військова частина НОМЕР_1 продовжує порушувати закони та вводити суд в оману надаючи укладені договори з: - ЄК Одесаобленерго Центральний РЄМ; - ТОВ Інфоксводоканал; - ТОВ «СОЮЗ», за місцем дислокації за адресою м. Одеса, вул. Левітана 113. Дана будівля за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться за межами дислокації військової частини НОМЕР_1 , та не включена в договори військової частини НОМЕР_1 з постачальниками комунальних послуг.
ОСОБА_2 надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що під час засідання суду 30 січня 2018 року представник позивача надав невірну інформацію щодо даної будівлі - гуртожитку сказавши що «будівля - гуртожиток за адресою Тираспольське шосе 19 не відноситься до Фонду Держмайна». Указом Президента України № 554/2000 від 03 квітня 2000 року визначено, що військова частина НОМЕР_1 є органом Державної прикордонної служби України. Також слід зазначити, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) є військовою установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету, а майно закріплене за військовою частиною НОМЕР_1 є державне майно що перебуває в управлінні даної частини, тому даний гуртожиток, як нерухоме майно, повинен бути на обліку в Фонді державного майна і підлягає до внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
Згідно Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» №860-ІV від 22 травня 2003 року, яким керується в своїй діяльності і Державна прикордонна служба України: Стаття 1. Військове майно Військове майно - це державне майно до якого відносяться будинки, споруди, та інше... Стаття 2. Рішення питань по забезпеченню військовим майном ЗСУ, а також вилучення та передачу його в сферу управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади. Стаття 3. Особливості статусу військового майна... З часу поступлення майна в Збройні Сили України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статус військового майна, якщо військова частина використовує його за метою призначення. Військова частина НОМЕР_1 прийнявши на баланс будівлю - гуртожиток не використовує його за метою призначення. Попередній власник будівлі (який являється забудовником) - це окрема військова будівельна дільниця 212 м. Одеси дотримуючись ст. 2 ЗУ «Про правовий режим у Збройних Силах України» розпочала роботу і підготовила документи про перевід будівлі - гуртожитку в житловий будинок, дані документи поетапно були передані до військової частини НОМЕР_1 зі списком мешканців будівлі для подальшого виконання Законів України, Постанов КМУ про передачу військового майна в управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади.
Військова частина НОМЕР_1 , як балансоутримувач повинна виконувати постанови КМУ, ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», та наказ Міністерства ЖКГ №396 від 16 грудня 2009 року. Згідно закону всі житлові приміщення в гуртожитках передати в відомство органам місцевого самоврядування, тобто статус гуртожитку знятий в силу прямої вказівки Закону.Військова частина НОМЕР_1 не може утримувати гуртожиток за кошти бюджету, що підтверджується листом №614/953 від 14 лютого 2007 року, та не виконує ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних силах України», своїми неправомірними діями порушує ст. 22 «Права та обов`язки виробника», ЗУ «Про житлові комунальні послуги».) Одним із основних вимог ст. 22 розділ 1 п. 6 виробник має право - видавати дозволи і технічні умови на підключення споживачів до відповідних централізованих інженерних мереж у встановленому законодавством порядку.
У мене та в мешканців будівлі за даною адресою - АДРЕСА_3 таке право відсутнє. Військова частина НОМЕР_1 своїми не правомірними діями порушує ст. 24 Права та обов`язки балансоутримувача - плату за електроенергію беруть з розрахункових приладів обліку які не відповідають вимогам нормативно - технічних документів, військова частина НОМЕР_1 без лабораторної повірки встановлювали пломби на свій розсуд всупереч Розпорядженню №215 від 28 листопада 2011 року Національної комісії регулювання електроенергетики України. Військова частина НОМЕР_1 нараховує рахунки за спожиту електричну енергію беручи показники з приладів загального обліку. Військова частина НОМЕР_1 не повідомляла Компанію «Одесаобленерго» про встановлення розрахункових приладів обліку, в її житловому приміщені та в житлових приміщеннях мешканців будівлі. Недостовірні дані, договори військової частини НОМЕР_1 не дають можливості відповідачці та мешканцям даної будівлі виконувати ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» з електропостачання, водопостачання та водовідведення, тобто мещканці будинку не можуть самі заключити договори з постачальниками. Військова частина 2138 розрахунки по комунальним приносить на особи які не зареєстровані в даній будівлі, в тому числі на її сім`ю. Відповідач з донькою зареєстрована в кім. 33 (12 кв. м. - 2 особи - нараховують на 3), куди згідно протоколу житлової комісії зареєструвалась сім`я ОСОБА_5 . Також згідно ст. 66 ЖКХ України плата за користування житлом обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а це 12 кв. м. Військова частина НОМЕР_1 відказує відповідачці в реєстрації за фактичним місцем проживання в кім. 18, 19, 20 (куди вона заселилася згідно ордеру виданого власником будівлі ОВБД-212), посилаючись на її борги, не видає її сім`ї довідок з місця поживання - згідно Постанови КМУ від 23 липня 2008 року №682 - відмова в виконанні певних дій не може бути прив`язана до уплати чи не уплати комунальних послуг пункт 7 ст. 3 Кодекс адміністративного судочинства. В зв`язку з вище перерахованими порушеннями позивача, сім`я відповідача не може отримувати субсидію за комунальні послуги, що негативно відображається на її сімейному бюджеті.
Керуючись ст. 8 Європейської конвенції з прав людини основоположних свобод та іншими міжнародно - правовими документами про право людини закріплено право на житло. Сім`я відповідача має таке право ст. 47 Конституції України. ЗУ від 08 вересня 2011 року №3716-ІV «Про внесення до деяких законодавчих актів України, щодо вдосконалення правового врегулювання забезпечення житлових прав мешканців гуртожитку» послуги» ст. 24 (частина 2 п. 5). В/ч НОМЕР_1 не забезпечує умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил ст. 24 (частина 2 п. 6) - не забезпечує належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Про необхідний ремонт крівлі в/ч НОМЕР_1 була попереджена, але ніяк не відреагувала на це. В один момент стався страшний «потоп», який привів до пошкодження майна відповідача, також вона вимушена робити ремонт (не заплановано), щоб хоч якось можна було проживати в кімнатах.
В подальшому відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності.
Хіть ОСОБА_6 надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги заперечувала повністю та зазначила, що в/ч НОМЕР_1 не має ніяких юридичних прав пред`являти до неї розрахунки за комунальні послуги. Згідно ст. 11 ЦК України відношення між сторонами виникають після заключення з ними договору, а згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками здійснюються виключно на договірних засадах. Ніякого договору між нею та в/ч НОМЕР_1 немає, квартиронаймачем даного житла являється її мати ОСОБА_2 , з якою договір на постачання комунальних послуг також не укладений.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.
Приписами п. 45 ст. 20, ч. 3 ст. 28 Закону України «Про державну прикордонну службу України» та п. п. 28 п. 4 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 533 «Про затвердження Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби», встановлено, що Адміністрація Державної прикордонної служби є центральним органом виконавчої влади.
Майно, закріплене за центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належать їм на праві оперативного управління.
Військова частина № НОМЕР_1 , відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», є органом охорони державного кордону і входить до структури Державної прикордонної служби України.
Згідно розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України № 856 від 12 грудня 2005 року, на балансі Військової частини № НОМЕР_1 перебуває гуртожиток за адресою: АДРЕСА_3 .
Військова частина № НОМЕР_1 за специфікою своєї службової діяльності має житлові та службові приміщення, які надаються в тимчасовекористування військовослужбовцямчастини, службовцям, колишнім військовослужбовцям та членам їх сімей.
ОСОБА_2 отримала у користування службове житло в службовій будівлі Військової частини №2138 за адресою АДРЕСА_3 .
Згідно ордеру на право житлової площі в сімейному гуртожитку № 3 від 13 січня 2003 року ОСОБА_2 у складі сімї 3 особи : чоловік ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_4 займає кімнати № 18, 19, 20.
На підставі довідки (витяг з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 16 листопада 2016 року за № 1248, вбачається, що ОСОБА_2 постійно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 та фактично займає кімнати №№ 18, 19, 20, загальною площею 58,15 кв. м. в будинку, який належить військовій частині № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 », також зареєстрована її дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, вбачається, що у гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_5 та у кімнатах № 18, 19, 20 проживають: ОСОБА_2 (наймач) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка).
На протязі проживання відповідачів за вказаноюадресою, Військовою частиною № НОМЕР_1 надавались комунальні послуги, які включали в себе водопостачання, електропостачання, інші послуги.
Проте, відповідачі з березня 2012 року почали несвоєчасно сплачувати комунальні платежі та накопичувати заборгованість перед військовою частиною.
До зведеного розрахунку заборгованості відповідачі не сплачували щомісячно повністю заборгованість за квартплату та комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по жовтень 2017 року.
05 травня 2016 року за результатами розгляду заяви військової частини № НОМЕР_1 про видачу судового наказу був виданий судовий наказ, але ОСОБА_2 не погоджуючись з рішенням суду звернулась з відповідною заявою про скасування вказаного судового наказу, в свою чергу Малиновський районний суд м. Одеси 04 липня 2016 року судовий наказ скасував.
23 лютого 2017 року ОСОБА_2 подала заяву до військової частини про прохання укласти договірпро реструктуризацію боргу по вказаним послугам.
На що 24 березня 2017 року військова частина надіслала відповідь ОСОБА_2 на звернення № В-18 від 15 березня 2017 року, в якій було повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 підготовила договір прореструктуризацію заборгованості станом на 01 березня 2017 року та просила прибути на адресу військової частини НОМЕР_1 для підписання та реєстрації договору не пізніше 10 квітня 2017 року, але ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не відреагували на вказаний лист.
Військова частина № НОМЕР_1 виконуючи свої обов`язки, постійно здійснював електропостачання, водопостачання та надання інших послуг, що підстерджується договорами з постачальними організаціями, наявними в матеріалах справи, але боржники, отримуючи послуги від Військової частини № НОМЕР_1 та користуючись ними у порушення ст. ст. 67, 68, Житлового кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20, 32 Закону України «Про житлові - комунальні послуги» оплату за отримані послуги здійснювали не у повному обсязі.
Відповідно до ст. 66 Житлового кодексу Української РСР та ст. 32 Закону України «про житлово-комунальні послуги» плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) та нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку (п. 12 «правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за №630 від 21 липня 2005 року).
Згідно із ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, які вносяться не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинне виконуватись належним чином.
Згідно із ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Відповідачами своєчасно не були сплачені житлово-комунальні послуги і вони продовжують не сплачувати житлово-комунальні послуги на теперішній час.
Своїми діями вони порушують ст. ст. 66-68 Житлового Кодексу України від 30 червня 1983 року за № 5464-Х, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року за № 1875-IV, ч. 3 ст. 815 Цивільного кодексу України за № 435- IV від 16 січня 2003 року, п. 14, 17, 35 постанови Кабінету Міністрів України «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» від 08 жовтня 1992 року № 572, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12 липня 2005 року № 560.
Невиконання боржниками зобов`язань по своєчасному внесенню платежів за користування житлом та комунальними послугами спричиняє істотну шкоду інтересам держави та громадян у сфері здійснення державної житлової політики, порушує права та інтереси її органів, на які покладені функції з управління, експлуатації та забезпечення збереження житлового фонду.
Відповідно до ч. 4 с. 60 ЦПК України рішення судів не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до Правової позиції Верховного суду України, за змістом ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
У зв`язку з цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 зазначеного Закону.
Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.
Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Враховуючи те, що Умови є нікчемними, тобто сторонами не домовлено про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору, тому є за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, пов`язаних із наданням кредиту.
Згідно п. 3. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
З урахуванням досліджених доказів і з вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню у зв`язку зі стягненням заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги в солідарному порядку з співвідповідачів та у рівних частках судового збору.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першоюцієї статті, - повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 16, 257, 259, 266, 267526, 625 ЦК України, ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України, ст. 19, 20, 32 Закон України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 13, 81, 95, 109, 141, 263, 265, 268, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Позов Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Військової частини № НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 1752,0 грн.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складений 23 листопада 2018 року.

СУДДЯ: Гуревський В.К.