ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/396/18 Справа № 214/728/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - прокуратура Дніпропетровської області, Криворізька місцева прокуратура № 3, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 20 вересня 2018 року про залишення без розгляду позовної заяви, постановленої суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської області в особі Кондратова В.Г., керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3, начальника Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Романова В.А., Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог Уповноважений Верховною Радою України з прав людини, через Секретаріат уповноваженого верховної ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України, про визнання дій протиправними, про визнання факту порушення прав людини, захист прав недоторканості, встановлення факту порушення права приватності та стягнення моральної шкоди. Просила визнати протиправними дії правоохоронців по спробі вручити їй повістку чи інший документ, встановити факт порушення її прав людини та стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 80000 гривень.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду для подальшого розгляду. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що існують спільні моменти даної справи зі справою №214/7252/16-ц, що перебуває на розгляді в Саксаганському суді м. Кривого Рогу провадження в якій зупинене до перегляду ухвали в апеляційному порядку. Тому, вважає, що справи можуть бути об'єднані в одне провадження. Крім того, зазначає, що головуючий суддя першої інстанції підлягає відводу, оскільки обставини, які стали підставою для звернення її до суду із даним позовом виникли саме у судовому засіданні під час головування судді Хомініч С.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області в особі Кондратова В.Г, керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3, начальника Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Романова В.А., Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог Уповноважений Верховною Радою України з прав людини, через Секретаріат уповноваженого верховної ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України, про визнання дій протиправними, про визнання факту порушення прав людини, захист прав недоторканості, встановлення факту порушення права приватності, суд першої інстанції керувався положенням п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України та дійшов висновку, що оскільки у провадженні суду перебуває тотожна справа між тими самими сторонами, про той самий предмет, із тих самих підстав.

Проте, повністю із даними висновками суду колегія судів погодитися не може.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався положенням п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України та виходив з того, що у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до прокуратури Дніпропетровської області в особі Кондратова В.Г., керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3, начальника Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції Романова В.А., Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог Уповноважений Верховною Радою України з прав людини, через Секретаріат уповноваженого верховної ради України з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини через Міністерство юстиції України про стягнення моральної шкоди в сумі 80000 гривень.

Проте не може погодитися із висновками суду в частині позовних вимог по якім провадження судом першої інстанції не відкрито.

Як видно з матеріалів справи, на розгляді в Саксаганському районному суді перебуває цивільна справа №214/7252/16-ц за позовом ОСОБА_1 що є тотожною із даною цивільною справою і за суб'єктним складом її учасників, і за заявленими позовними вимогами, предметом та підставами позову. Тому доводи апеляційної скарги, що ці справи чимось різняться між собою, спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою Саксаганського районного суду від 02 червня 2017 року, яка залишена без змін після апеляційного перегляду, роз'єднано позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії правоохоронців по спробі їй вручити повістку чи іншій документ та встановлення факту порушення її прав людини. Тобто в цій частині провадження у справі не відкрито.

Оскільки в частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог щодо визнання протиправними дії правоохоронців по спробі їй вручити повістку чи іншій документ та встановлення факту порушення її прав людини провадження у цивільній справі №214/7252/16-ц не відкрито, тому підстав для залишення цих позовних вимог без розгляду, з підстав п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України є передчасним, таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, тому в цій частині ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2018 року на підставі положення п.4ч.1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду для вирішення питання у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про наявність підстав для відводу головуючого судді у справі, то колегія суддів вважає їх недоведеними, такими що не ґрунтуються на вимогах закону.

Суддя має бути суб'єктивно вільним від упередженості при розгляді справи, а також має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку що критерієм порушення суб'єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб'єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб'єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи

Стосовно об'єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об'єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі, участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Апелянт не довела зацікавленості судді - головуючого у справі ОСОБА_4 в результаті розгляду даної справи, як і не надала доказів, що є правовою підставою для її відводу. Посилання на обставини, які мали місце при розгляді справи під її головуванням не стосуються та не мають прямого відношення до даної справи, в якій позивач ставить питання про правомірність дій працівників правоохоронних органів та стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що у хвала суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії правоохоронців по спробі їй вручити повістку чи іншій документ, встановлення факту порушення її прав людини, встановлення факту порушення права на приватність та захист прав недоторканості, підлягає скасуванню з направленням справи для вирішення питання у відповідності вимог процесуального законодавства, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії правоохоронців по спробі їй вручити повістку чи іншій документ, встановлення факту порушення її прав людини, встановлення факту порушення права на приватність та захист прав недоторканості, скасувати та направити справу для вирішення питання у відповідності вимог процесуального законодавства.

В іншій частині ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 вересня 2018 року про залишення без розгляду частини позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: