Справа № 473/3973/18
РІШЕННЯ

іменем України

"22" листопада 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Ротар М.М., при секретарі - Гавриловій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 30.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР» ) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким остання отримала строковий кредит у розмірі 40 244,24 грн. на строк 48 місяців.

14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20170714, у відповідності до вимог якого, ТОВ «ФК «ЦФР» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від ОСОБА_1 коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ЦФР»

Позичальник неналежно виконував зобов'язання, тому утворилась заборгованості за договором на загальну суму 96 075 грн. 96 коп., з якої: 40 244 грн. 24 коп. - заборгованість по кредиту, 9 519 грн. 69 коп. - заборгованості по відсоткам, 26 189 грн. 91 коп. - заборгованості за управління кредитом, 20 122 грн. 12 коп. - заборгованості за пенею. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 19.10.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, просила застосувати строк позовної давності та при вирішенні питання про розмір кредитної заборгованості просила врахувати її скрутне матеріальне становище.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2014 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким остання отримала строковий кредит у розмірі 40 244,24 грн. на строк до 30.10.2018 року.

Також, сторони узгодили відповідальність сторін в разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту.

При цьому, відповідач ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами банківських послуг відповідно до кредитного договору.

14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20170714, у відповідності до вимог якого, ТОВ «ФК «ЦФР» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від ОСОБА_1 коштів, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ЦФР».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має кредитну заборгованість в загальному розмірі 96075 грн.96 коп., яка розрахована позивачем станом на 14 липня 2017 року та складається з: 40 244 грн. 24 коп. - заборгованість по кредиту, 9 519 грн. 69 коп. - заборгованості по відсоткам, 26 189 грн. 91 коп. - заборгованості за управління кредитом, 20 122 грн. 12 коп. - заборгованості за пенею.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання відповідачем-позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості, суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитом та відсотками розраховано за період, починаючи з 30 жовтня 2014 року.

З даним цивільним позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду 11 жовтня 2018 року, що підтверджується відповідною реєстраційною відміткою на штемпелі на поштовому конверті, в якому відправлено позовну заяву.

Аналізуючи умови договору та зміст правових норм, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача заборгованість за невиконання позичальником кредитного зобов'язання за період з 11 жовтня 2015 року по 11 жовтня 2018 року (часу звернення позивача до суду).

В іншій частині вимог за період, який виник до 11 жовтня 2015 слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку для звернення до суду без поважної причини, оскільки позивач у межах загального строку позовної давності, який обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за останнім здійсненим платежем позичальником, не звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного інтересу, а представником відповідача зроблено заяву до винесення рішення про застосування позовної давності, що у відповідності до частини 4 вимог 267 ЦК України є підставою для відмови у позові в цій частині вимог.

При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсотками вбачається, що її розмір було розраховано з моменту укладання кредитного договору по 11.07.2017 року, тобто за весь період дії договору.

Однак, суд з ним погодитися не може, оскільки розрахунок було проведено не по кожному дню (місяцю), за яким повинні нараховуватися проценти за користування кредитом, окремо, а безпосередньо на весь розмір заборгованості за необхідними платежами, тобто навіть на ту заборгованість, строк позовної давності за який було пропущено, до 11 жовтня 2015 року.

Отже, враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору лише за період з 11 жовтня 2015 року по 11.10.2018 рік в сумі 48 782 грн.72 коп., що відповідно становить:

-заборгованість за тілом кредиту 31 704,31 грн. (688,35 грн. (сума заборгованості за кредитом за період з 11.10.2015 р. по 09.11.2015 р.) (735,83 грн. (місячний платіж) : 31 (кількість днів) = 23,73 грн. (заборгованість за тілом кредиту за один день в вказаний період) ( (31 - 2 = 29 (кількість днів за які підлягає стягнення) * 23,73 грн.)) + 30 948,08 грн. (сума заборгованості за кредитом за період з 09.11.2015 р. по 09.10.2018 р.) + 67,88 грн. (сума заборгованості за кредитом за період з 09.10.2015 р. по 11.10.2018 р.) (1 052,22 грн. (місячний платіж) : 31 (кількість днів) = 33,94 грн. (заборгованість за тілом кредиту за один день в вказаний період) ( (2 (кількість днів за які підлягає стягнення) * 33,94 грн.) );

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом 7 897,86 грн. (388,71 грн. (сума заборгованості за кредитом за період з 11.10.2015 р. по 09.11.2015 р.) (402,11 грн. (місячний платіж) : 30 (кількість днів) = 13,40 грн.(розмір заборгованості за відсотками за один день) (402,11 грн.-13,40 грн.)) + 8 109,15 грн. (сума заборгованості за відсотками за період з 09.11.2015 р. по 14.07.2017 р.) - 600 грн. (сума сплачена відповідачем в період з 11.10.2015 р. по 14.07.2017 р.).

-заборгованість за пенею розраховується за дин рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України) та становить 9 180,55 грн. (20 122,12 грн. (сума заборгованості за пенею за період з 30.10.2014 р. по 14.07.2017 р.) - 6 513,34 грн. (сума заборгованості за пенею за період з 30.10.2014 р. по 10.10.2015 р., яка не підлягає стягненню) - 4 428,23 грн. (сума заборгованості за пенею за період з 11.10.2016 р. по 10.12.2016 р., яка не підлягає стягненню).

Що стосується такої складової кредитної заборгованості, як заборгованість за платою за управління кредитом в розмірі 26189 грн.91 коп., то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне.

Пунктом 4.8. кредитного договору визначена комісійна винагорода банку за управління кредитом.

Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Із умов, які зазначені у позовній заяві судом вбачається, що вказаний кредит є отриманим саме на споживчі цілі.

Згідно з положеннями частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746 цс 16 та в постанові №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року.

Керуючись положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», а також враховуючи висловлену позицію Верховного Суду України суд не може погодитися з включенням позивачем до розрахунку заборгованості коштів, які є платою за управління кредитом.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту,що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), а обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії та звертає увагу суду, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував, а він повинен був сплачувати комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Враховуючи викладене позовні вимоги про стягнення заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 26 189,91 грн. не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (51%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 898 грн. 62 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №584630707 від 30.10.2014 року, що утворилася станом на 19.07.2017 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 31 704 грн. 31 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 7 897 грн. 86 коп., пеня в розмірі 9 180 грн. 55 коп., а всього - 48 782 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати в розмірі 898 грн. 62 коп.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» , р/р 7001 МФО 339500, юридична адреса 01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри буд. 30.

Відповідач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Вознесенським МВ УМВС України в Миколаївській області, адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1

Суддя М.М. Ротар