РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7698/17

пр. № 2/759/1321/18

14 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду : суддя Величко Т.О., при секретарі: Дудник В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки і піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

в с т а н о в и в

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки і піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Ухвалою суду від 30.05.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25.01.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 18.05.2018 року продовжено розгляд справи.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що у травні 1987 року, ОСОБА_1, на сім'ю із трьох чоловік , а саме: дружина - ОСОБА_2, син - ОСОБА_4, та Позивач отримав трикімнатну ізольовану квартиру житловою площею 42.50 кв.м за адресою АДРЕСА_7, де зареєстрований з 15.05.1987 року та проживає по даний час., згідно Свідоцтва про право власності на житло від18.03.1999 року квартира АДРЕСА_2 Київським міським БТІ зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власностіза позивачами та третьою особою.

Позивач зазначив, що 29.04.2011 року син, ОСОБА_4, співвласник квартири в якій вони зареєстровані і проживаєють зареєстрував шлюб з відповідачкою, ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син, онук, ОСОБА_6. Вказував, що без погодження з Позивачем, ОСОБА_4 на прохання відповідачки, 10.07.2012 року зареєстрував (прописав) онука на спільну житлову площу. Фактично онук з 01.11.2014 року проживає разом з відповідачкою, законним представником ОСОБА_3, колишньою невісткою позивача, в двокімнатній квартирі за адресою : АДРЕСА_2, житловою площею забезпечений та знаходиться на утримані батьків.

Позивач зазначив, що довідкою завідуючої дошкільним навчальним закладом № 516 управління освіти Святошинської районної адміністрації № 73 від 31.10.2016 року, виданою по запиту адвоката в тім, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відвідує групу № 9 ДНЗ №516 з 03.09.2014 року по день видачі довідки і відповідно до наданої його мамою ОСОБА_3 інформацією проживає за адресою АДРЕСА_2. Довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 » Святошинського району м. Києва від 04.11.2016 року № 1176, відданого на запит адвоката, про те, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, з дня народження зареєстрована за дільничним лікарем педіатром , який обслуговує будинок № 50-а по вул.Зодчих.

Позивач зазначив, що той факт, що онук ОСОБА_6, за місцем реєстрації не проживає без поважних причини понад шість місяців підтверджується актами, складеними членами комісії житлово експлуатаційної дільниці № 4 за участю громадськості та сусідів по будинку АДРЕСА_2 від 08.09.2016 року, 12.10.2016 року, 07.12.2016 року, 24.01.2017 року, 12.05.2017 року затверджених підписом керівника ЖЕД № 4 з відтиском печатки підприємства, відповідно яким, на час перевірки в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був відсутній.

Позивач зазначив, що що власник будинку КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду» Святошинського району м. Києва комунальну плату за надані жильцям квартири послуги, нараховує не по кількості фактично проживаючих в ній осіб, а по кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Таким чином з Позивача щомісячно утримують кошти за внука, який не проживає з 01.11.2014 року та не користується комунальними послугами. Оскільки малолітній внук ОСОБА_6 без поважних причин не проживає в квартирі за місцем реєстрації, не пов'язаний спільним побутом, а його законний представник ОСОБА_3 не несе ніяких витрат по утриманню квартири, де зареєстрований її син, Позивач, як власник житла, згідно ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач, в інтересах непровнолітнього ОСОБА_7, проти позову заперечувала, вказувала, що онук позивачів був зареєстрований у спірній кевартирі за ініціативою батька дитини, де є його частка у праві власності на квартиру з метою проживання, але позивачі створили неможливі умови для проживання їх сім"ї, а тому третя особа, батько неповнолітнього ОСОБА_7, також був змушений підти із своєї власності та проживати разом із відповідачем за адресою АДРЕСА_3. Вказувала, що третя особа, ОСОБА_4, зловживав алкогольними напоями, також за місцем її проживання влаштовував сварки та бійки, у зв"язку із чим неоднаразово викликалися наряди поліції. Вказувала, що визнання малолітнього ОСОБА_7, таким що витратив право коритсування житловиим приміщенням за адресою АДРЕСА_4, не в інтересах дитини, малолітня дитина не проживає у квартирі з поважних причин, а саме позивачі дідусь та бабуся неповнолітнього заперечують проти проживання онука за місцем реєстрації. Вказувала, що витрати на утримання будинку та прибудинкової території та централізоване опалення нараховуються з розрахунку площі, що обслуговується, витрати на горячу та холодну воду рахується по лічильниках, а тому позивачі не несуть зайвих витрат, такі витрати несе батько дитини, в зв"язку із реєстрацією їх онука в спірний квартирі. Відповідач зазначила, що предметом спору є реєстрація її малолітнього сина у трьохкімнатній квартирі житловою площею 42,50 кв.м. Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх сину, її колишньому чоловіку ОСОБА_4 в рівних частках. Тобто на кожного з співвласників приходиться по 14,17 кв.м. житлової площі. В вересні 2009 року ОСОБА_4 переїхав до Відповідача в двохкімнатну квартиру житловою площею 29,6 кв.м. Ми почали мешкати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу вквартирі за адресою : АДРЕСА_2. Квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної часткової власності (по 1/5 частин) ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_3 Загальна площа квартири становить 46,4 кв.м. Квартира складається з двох житлових кімнат площею14,6 та 15 кв.м. Тобто на кожного з співвласників приходиться по 5,92 кв.м. житлової площі.Відповідач зазначила, що від шлюбу з ОСОБА_4 16 червня 2012 року у них народився син ОСОБА_7, який на даний час зареєстрований в спірній квартирі, 1/3 частина якої належить його батьку ОСОБА_4 Відповідно до ст.65 ЖК України, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди інших співвласників не потрібно. Ще до народження дитини Відповідач та ОСОБА_4 обговорювали питання про переїзд в спірну квартиру, де ОСОБА_4 на праві власності належить 1/3 частина квартири. Але, кімнату ОСОБА_4 його батьки навмисно постійно здавали в оренду, позивачі відмовлялись висиляти квартирантів. Двома іншими кімнатами користувались позивачі. Крім того, до позивачів постійно приходили знайомі та родичі, які влаштовували застілля з вживанням спиртних напоїв. Позивачі докладали багато зусиль, щоб зробити проживання відповідача з грудною дитиною в спірній квартирі неможливим. Відповідач з колишнім чоловіком ОСОБА_4 були вимушені жити в квартирі за адресою : м Київ, АДРЕСА_6, де їй належить лише 5,92 кв.м. житлової площі, в одній кімнаті з моїм старшим сином ОСОБА_12 1997 р.н.Відповідач зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м Києва від 15.10.2014 року шлюб було розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року по цивільній справі № 2/759/1560/15 за позовом Відповідача до ОСОБА_4 було стягнуто з останнього аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 500 грн. щомісячно. На даний час ОСОБА_4 ніякої участі у вихованні та утриманні нашої дитини не приймає. У нього існує заборгованість по сплаті аліментів в сумі 13 000 грн.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази встановив наступне.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачам та третій особі ОСОБА_4

Судом встановлено, що за згодою ОСОБА_4 його неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований у квартира ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем реєстрації та проживання батька дитини ОСОБА_4, якому належить 1/3 частина у вказаній квартирі.

Згідно вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 СК України кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.18 СК України держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 31 ЦК України часткова цивільна дієздатність до 14 років полягає в тому, що дитина має право лише самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.Таким чином, ОСОБА_7 не має право до досягнення 14 років самостійно реалізовувати свої житлові права, самостійно обирати місце проживання, користуватись житловим приміщенням, нести витрати пов'язані з утриманням житла та сплатою комунальних послуг.Це право він набуває лише по досягнені 14 років, тобто через 9 років, коли самостійно зможе визначитись з ким з батьків проживати.

Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплює, що батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Матеріалами справи підтверджується, що після народження ОСОБА_7 його батьки відповідач ОСОБА_3 та третя особа: ОСОБА_4 визначили його місце проживання за адресою квартира АДРЕСА_2), що належить на праві власності позивачам та третій особі ОСОБА_4за місцем реєстрації проживання його батька, що підтверджується проведеною державною реєстрацією місця проживання малолітньої дитини.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.У відповідності до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно із положеннями статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Згідно ст. 17 цього ЗаконуЗакону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Стаття 177 СК України також закріплює, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від майнових прав дитини.

Як зазначено в пункті 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надають дозвіл на вчинення правочинів щодо такого нерухомого майна, у разі гарантування збереження права дитини на житло. Такий дозвіл оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 з моменту реєстрації набув права користування квартирою квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачам та третій особі ОСОБА_4, так як за цією адресою зареєстроване офіційне місце проживання його батька, виходячи з положень ст. 29 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», суд що малолітня дитина ОСОБА_7 має визначене законом право на проживання в спірній квартирі, за місцем проживання одного з батьків.

Позивачі та представник позивачів, будучі обізнані щодо своїх прав та оббов"язків до початку розгляду справи по суті не скористалися своїм правом та не звернулися до Служби у справах дітей за місцем проживання малолітного ОСОБА_7,щодо надання висновку щодо можливості позбавлення малолітньої дитини права користування квартирою. Також до початку розгляду справи по суті не звернулися до суду із клопотанням про витребування такого висновку у Служби у справах дітей, а тому враховуючи те, що належним чином оформлений висновок з даного питання не надавався, при цьому матір малолітньої дитини відповідач у справі не має права самостійно відмовлятися від майнових прав сина ОСОБА_7 на житло, батько дитини ОСОБА_4, не є позивачем у справі, не повідомив суд, у який спосіб та на підставі яких норм закону, його малолітній син ОСОБА_7 порушує його права, місце проживання дитини визначено за зголдою батьків, та згода позивачів на це не передбачена, позивачі позбавили дитину та її батьків проживати у квартирі за місцем проживання батька дитини, суд не знайшов підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, Закону України "Про охорону дитинства" суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка дії в інтересах малолітнього ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки і піклування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовивти.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко