Справа № 372/2781/18
Провадження № 4-с-36/18
У Х В А Л А

іменем України

28 вересня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Рудніцькій О.В.

за участю скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись, що головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області винесена незаконно постанова ВП №31610814 від 28.02.2012 року та ВП №52004714 від 22.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Обухівського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2010 року за виконавчим листом від 30.11.2011 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» заборгованості, оскільки виконавчий лист судом видано після набрання чинності закону «Про виконавче провадження» (в редакції закону №2677-VI), а строк предявлення виконавчого листа до виконання повинен визначатись цим законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили. Скаржник просив скасувати вищевказані постанови; зняти арешт на все майно, що належить божнику; зупинити виконавче провадження до завершення його розгляду в суді.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав та вказав, що відділом виконавчої служби на підставі виконавчого листа №2-1683/10 від 30.11.2011 року, що винесено на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 16.12.2010 року, виставлено його земельну ділянку на продаж через прилюдні торги з встановлення початкової ціни реалізації предмета іпотеки не нижче зазначеної в договорі іпотеки. Виконавчий лист видано 30.09.2011 року, тобто після вступу в законну силу нової редакції закону «Про виконавче провадження», який повинен становити один рік. Строк предявлення виконавчого листа до виконання вважає пропущеним. Про порушення своїх прав дізнався у серпні 2018 року після отримання смс повідомлення від співробітників банку, після чого він звернувся в державну виконавчу службу.

Державний виконавець та стягувач в судове засідання не зявились, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду.

Враховуючи обмежені ч.1 ст.449 ЦПК України строки розгляду такої категорії справ суд вважав можливим розгляд скарги провести за їх відсутності.

Суд, вислухавши скаржника, дослідивши матеріали справи, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що 30.11.2011 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист №2-1683/10 про стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 року в розмірі 1169649 грн. 34 коп. та відповідно до договору іпотеки від 21.08.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,1500 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована в селі Великі Дмитровичі Обухівського району Київської області, та належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю серія КВ№025178 виданого 22 квітня 2008 року, та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №30. Визнати способом звернення стягнення, реалізацію предмета іпотеки (вказаної земельної ділянки) через прилюдні торги.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 28.02.2012 року відкрито виконавче провадження ВП №31610814.

Постановою головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52004714.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. У розумінні цієї норми права державний виконавець не є окремим суб'єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено її права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

30.11.2011 року Обухівським районним судом Київської області виданий виконавчий лист №2-1683/110 на підставі рішенням від 16.12.2010 року винесений Обухівським районним судом Київської області, що набрало законної сили, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про захист прав споживачів.

У виконавчому листі зазначено, що строк його предявлення до виконання становить три роки, що узгоджується із чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ оформлено відповідно до вимог чинного законодавства, на подібні обставини скаржник не посилається, в установленому законом порядку виконавчий лист не визнано таким, що не підлягає виконанню.

Наведені у скарзі доводи щодо іншого (річного) строку предявлення вказаного виконавчого документа до виконання суд вважає власним тлумаченням скаржником окремих норм права і такими, що не породжують правових наслідків у виді виникненні правових підстав для визнання неправомірними постанов про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає доводи скарги щодо пропуску строків предявлення виконавчого документа до виконання непереконливими.

У скарзі скаржник посилався на обставини необізнаності із оскаржуваними постановами до 27.08.2018 року, коли він ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, вважав строки оскарження не пропущеними, при цьому переконливих підтверджень таких обставин суду із скаргою не було подано, тому питання про достовірність вказаних відомостей зясовувалось судом під час розгляду скарги по суті.

Законом України «Про виконавче провадження» у різних редакціях станом на час винесення оскаржуваних постанов передбачався десятиденний строк оскарження постанов державного виконавця.

Суд вважає, що скаржник міг дізнатись про порушення своїх прав та оскаржити зазначені у скарзі постанови державного виконавця у визначені законом строки, оскільки був обізнаний із наслідками вирішення судового спору, був обізнаний із виникнення у нього грошових зобовязань перед стягувачем за чинним судовим рішенням, в судовому засіданні скаржник підтвердив факт постійного проживання його довірителя за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а також місцезнаходження нерухомого майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За таких обставин, направлення боржникові за такими адресами документів виконавчого провадження узгоджувалось із законом

З матеріалів справи вбачається, а скаржником фактично не оспорюється те, що з 2012 року за виконавчим листом у цій справі двічі відкривались виконавчі провадження, вчинялись різні виконавчі дії, виконавчий документ повертався стягувачеві, був повторно предявлений до виконання, проводився опис нерухомого майна боржника, земельна ділянка виставлена на прилюдні торги, що свідчить про те, що скаржник як власник майна при дотриманні принципу добросовісності мав можливість дізнатись про відкриття виконавчого провадження протягом шести років після предявлення виконавчого листа до виконання. Доказів на спростування цього, на підтвердження наявності обєктивних перешкод для обізнаності із порушенням своїх прав скаржником суду не подано.

Крім того, навіть приймаючи до уваги твердження скаржника про обізнаність із змістом оскаржуваних постанов 37.08.2018 року, слід звернути увагу на те, скарга ним була подана лише 17.09.2018 року.

За таких обставин, суд вважає строки оскарження постанов від 28.02.2012 року та 22.08.2016 року пропущеними без поважних причин.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 6 цього ж Закону визначені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи викладене, чинне судове рішення повинне бути виконане, однак всупереч закону до цього часу ОСОБА_1 як боржник у виконавчому провадженні не вжив жодних заходів для виконання судового рішення. За таких обставин, порушень прав чи законних інтересів скаржника, які б підлягали судовому захисту, під час судового розгляду не встановлено.

Статтею 451 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, доводи скарги суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на законі і матеріалах справи, належно не доведені, суперечать фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 447 - 452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя М.В.Кравченко