КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 361/8287/15-ц

провадження № 22-ц/824/2258/2018

22 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Дуці В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про визначення та виділення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зобов'язання вчинити дії щодо реєстрації речових прав, за участю боржника ОСОБА_2, стягувача ОСОБА_3, заінтересованої особи ОСОБА_4, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2018 року у складі судді Василишина В.О.,

встановив:

У жовтні 2017 року заступник начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області (далі - Броварський МВ ДВС ГТУЮ в Київській обл.) звернувся до суду з даним поданням, в якому просив визначити та виділити частку боржника ОСОБА_2 у спільному майні подружжя, а саме:

- житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1;

- земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,025 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3;

- автомобілі ВАЗ 11183, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, яким він володіє спільно з ОСОБА_4, у розмірі 1/2 частини.

Також просив зобов'язати ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 частину вищевказаного майна.

Посилався на ті підстави, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №52900152 по виконанню виконавчого листа №361/8287/15-ц від 11.10.2016, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 100 323 грн.

У результаті проведених державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно та кошти, на які можна звернути стягнення.

Державним виконавцем встановлено, що згідно актового запису №460 від 06.11.1999 ВДРАЦС Броварського МРУЮ між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб.

У період перебування в шлюбі ОСОБА_4 згідно інформаційної довідки з ДРРП було набуто житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці та земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,025 га, зареєстровані на праві власності згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.04.2017 р. Також у власності ОСОБА_4 перебуває земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, право власності на яку набуто 21.11.2016 на підставі договору дарування. Згідно повідомлення Територіального сервісного центру №3243 Регіонального Сервісного центру МВС у Київській області за ОСОБА_4 на праві власності зареєстровано автотранспорт, а саме автомобіль ВАЗ 11183, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

З огляду на положення ст. 60, 61, 63, 68, 73 СК України ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності ? частина майна, набутого під час перебування у шлюбі.

Враховуючи відсутність іншого майна, зареєстрованого за боржником, що унеможливлює виконання судового рішення, стягнення має бути звернутим на майно боржника, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2018 року подання задоволено частково.

Визначено частку ОСОБА_2 у розмірі ? частини в:

- житловому будинку АДРЕСА_1;

- земельній ділянці, площею 0,025 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2;

- автомобілі марки «ВАЗ 11183», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В іншій частині у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2018 року в частині визначення частки ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини в майні ОСОБА_4, а саме:

- житловому будинку АДРЕСА_1;

- земельній ділянці площею 0,025 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Посилається на ті підстави, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок щодо права власності боржника на майно, яке є особистою власністю одного з подружжя.

При цьому судом безпідставно зроблено висновок, що укладення шлюбного договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свідчить про намагання уникнути боржником відповідальності. Судом першої інстанції не було досліджено джерело набуття заінтересованою особою права власності на майно, яке було визнане спільною сумісною власністю подружжя.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник Броварського МВ ДВС ГТУЮ в Київській обл. Шкред І.Ю. та стягувач ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, в ухвалу суду першої інстанції без змін.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Броварському МВ ДВС ГТУЮ в Київській обл. перебуває виконавче провадження №52900152 по виконанню виконавчого листа №361/8287/15-ц від 11.10.2016, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у загальній сумі 100 323 грн.

У результаті проведених державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно та кошти, на які можливо звернути стягнення.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 06 листопада 1999 року.

За повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в Київській області від 18 червня 2018 року № 31/10-2869, за ОСОБА_4 зареєстровано автомобіль марки «ВАЗ 11183» (2006 року випуску), реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 01.11.2016 року, посвідченого приватним нотарусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_4 безоплатно прийняла у власність (дар) земельну ділянку загальною площею 0,2000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.193-194 т.2).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., за умовами якого сторони домовилися зберегти особисту власність кожного з подружжя на майно, що придбане до реєстрації шлюбу на ім'я кожної із сторін. Все майно та майнові права, в тому числі рухоме і нерухоме майно, яке буде придбано та /або набуте стороною 1 або стороною 2 після укладення даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому із сторін, на чиє ім'я воно було придбане або набуте, а у разі необхідності зареєстровано в установленому законодавством порядку, та не потребує згоди другого з подружжя (а.с. 180 т.2).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., ОСОБА_4 прийняла у власність (купила) у ОСОБА_8 придатну для використання за цільовим призначенням земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.188-191 т.2).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., ОСОБА_4 прийняла у власність (купила) у ОСОБА_8 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.183-186 т.2).

Постановляючи ухвалу про задоволення подання в частині визначення частки ОСОБА_2 у розмірі ? частини у житловому будинку АДРЕСА_1 та земельній ділянці АДРЕСА_2, площею 0,025 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя. Укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шлюбного договору з подальшим набуттям виключно ОСОБА_4 речових прав на нерухоме майно, свідчить про намагання уникнути ОСОБА_2 відповідальності по відшкодуванню матеріальних збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 379 ЦПК України 2004 року, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Аналогічна норма міститься у статті 443 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 .

Відповідно до ч. 2 ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

На спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суду надано шлюбний договір, укладений 04 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П.

За умовами вказаного договору все майно та майнові права, в тому числі рухоме і нерухоме майно, яке буде придбано та /або набуте сторонами після укладення даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому із сторін, на чиє ім'я воно було придбане або набуте, а у разі необхідності зареєстровано в установленому законодавством порядку, та не потребує згоди другого з подружжя (а.с. 180 т.2).

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Судового рішення про визнання недійсним шлюбного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися.

Крім цього, на підтвердження джерела набуття ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно, ОСОБА_4 надано копії договорів дарування земельної ділянки та садового будинку від 05.08.2016 р., розташованих на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області (а.с.137 -140т.1).

13.02.2017 р. згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку ОСОБА_4 вищевказане нерухоме майно продала (а.с. 141-144 т.2).

Доводи ОСОБА_4 про те, що спірне нерухоме майно було придбано за рахунок коштів, що належали їй особисто від продажу вищевказаного майна, учасниками справи спростовані не були.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про намагання особи уникнути цивільно-правової відповідальності ґрунтується на припущеннях.

Суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи, не перевірив доводів ОСОБА_4 та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення подання в оспорюваній частині.

За таких підстав ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2018 року в частині визначення частки ОСОБА_2 у розмірі ? частини в житловому будинку АДРЕСА_1 та земельній ділянці, площею 0,025 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2 підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні подання у вказаній частині.

В іншій частині ухвалене по справі судове рішення учасники справи не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382- 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2018 року в частині визначення частки ОСОБА_2 у розмірі ? частини в житловому будинку АДРЕСА_1 та земельній ділянці, площею 0,025 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2 скасувати.

Постановити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні подання про визначення частки ОСОБА_2 у розмірі ? частини в житловому будинку АДРЕСА_1 та земельній ділянці, площею 0,025 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк