Ухвала

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 496/2508/16-ц

провадження № 61-20513св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»,

третя особа - Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року у складі судді Трушиної О. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа - Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він на підставі наказу від 13 січня 2003 року № 03н прийнятий на роботу оператором ГРС до Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз», де працює і до теперішнього часу.

На підстав наказу відповідача від 21 березня 2005 року № 10-н він заселений до квартири АДРЕСА_1, власником якого є ПАТ «Укртрансгаз», а балансоутримувачем - Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів.

При вирішенні питання щодо заселення його до квартири керівництво запевнило, що договір найму жилого приміщення буде укладений згодом, але станом на теперішній час він так і не укладений.

15 грудня 2005 року відповідач подав начальнику Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області клопотання щодо його реєстрації за зазначеною адресою. На підставі його заяви і клопотання від 21 грудня 2005 року проведена реєстрація його місця проживання за цією адресою. У вказаній квартирі він проживає з 21 березня 2005 року до теперішнього часу. За час проживання у квартирі він одружився, а у 2011 році у нього народилася дитина.

Іншого житла він та члени його сім`ї не мають, протягом всього часу проживання у квартирі він сплачує кошти за надані комунальні послуги, неодноразово власними силами та за власні кошти проводив косметичний ремонт приміщень, проводив підключення інтернет-провайдера, сплачує за надання послуг із кабельного телебачення. Фактично відповідач передав йому в користування вказану квартиру, він вступив у договірні відносини з ним, але письмовий договір найму так і не укладений, хоча цей договір виконується оскільки відповідач надає йому відповідні послуги, а він сплачує за них. Вважає, що його права порушені.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати за ним право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, а також зобов'язати Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» укласти із ним безстроковий договір найму зазначеного житлового приміщення, на умовах, передбачених Типовим договором.

При цьому у липні 2016 року до Біляївського районного суду Одеської області подана позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Хлібодарська селищна рада, Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначив, що 29 червня 2016 року між ним та відповідачем укладений договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, проте він та члени його родини не можуть вселитися до зазначеної квартири, оскільки в ній без будь-яких на те правових підстав проживає ОСОБА_4 та виселятися відмовляється.

Враховуючи наведене, ОСОБА_5 просив зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, виселити останнього із квартири без надання іншого житлового приміщення та зняти його з реєстрації.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року зазначені цивільні справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_4 із зазначеної квартири. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та часткове задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не набув права користування спірною квартирою, тобто проживає в ній без достатніх на це правових підстав, чим чинить перешкоди ОСОБА_5, з яким укладений договор найму зазначеної квартири, на проживання в ній.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі без достатніх правових підстав, оскільки відсутні докази на підтвердження правомірності його вселення до неї, тобто він є таким, що самоправно зайняв житлове приміщення, а тому підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. Доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що судами порушено правило об'єднання справ в одне провадження, судами не прийнято до уваги докази, що спростовують твердження про самоправність вселення ОСОБА_4 до спірної квартири, крім того, ОСОБА_5 є неналежним позивачем, оскільки не має права власності на спірну службову квартиру, до квартири не вселявся, не надав доказів чинення йому перешкод у цьому, у нього не виникло право користування, яке він вважає порушеним. Судами не враховано службовий статус житла, що суттєво вплинуло на розгляд справи, оскільки застосовані норми матеріального права, які не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами. Власник службового приміщення жодного разу не порушив питання про виселення ОСОБА_4 та членів його сім'ї із спірного приміщення, представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що ОСОБА_4 з їхньої згоди заселений до квартири. Тобто судами не встановлено всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Справу за позовом ОСОБА_4 до Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа - Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області, Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик