СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7365/16-ц

пр. № 2/759/256/18

27 вересня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 174974 грн 42 коп. та суму судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.04.2013 між сторонами укладено кредитний договір №50007963 відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 114742 грн 52 коп., що еквівалентно на дату укладення договору 14110 доларів США 00 центів строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням, а відповідач зобов'язався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути позивачеві кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно з графіком погашення кредиту, окрім того 18.03.2014 між сторонами укладено додаткову угоду відповідно до якої відповідачу надано додатковий кредит у розмірі 42384 грн 58 коп., що еквівалентно на дату укладення договору становить 3694 доларів США 48 центів, у свою чергу між сторонами укладено договір застави за яким для забезпечення виконання зобов'язання передано у заставу транспортний засіб, однак через систематичне невиконання умов договору утворилася заборгованість.

У вересні 2017 р. відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, просить суд визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору №50007963 що підписаний між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 15.03.2013.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до основних умов кредитного договору №50007963 від 15.03.2013 ТОВ «Порше Мобіліті» надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 14110 доларів США 00 центів, а відповідно до основних положень усі платежі підлягають розрахунку у гривнях за відповідним обмінним курсом, тому позивач має здійснювати погашення тіла кредиту та відсотків у доларах США на момент укладення договору, доларовий еквівалент наданого кредиту розмірі 11742 грн 52 коп. склав 14110 доларів США 00 центів виходячи з курсу 8,1320 грн за 1 долар, за графіком погашення, гривневий еквівалент щомісячних зобов'язань визначався за курсом гривні долара США на момент виставлення рахунків, а це були курси набагато більші, ніж курс, що був на момент укладення кредитного договору, крім того за основним позовом позивач просить стягнути станом на 29.04.2016 розмір заборгованості 5231 доларів США 93 центи, що на дату в гривневому еквіваленті склало 131755 грн 69 коп., тому названі умови валютного кредитного договору суперечать вимогам діючого законодавства, що діяли на момент укладення цього договору, внаслідок чого він має бути визнаним недійсним.

Представник позивача по первісному позові у судове засідання не з'явився, прослухання справи повідомлений належним чином, 27.09.2018 ним подано заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 224).

Відповідач (позивач по зустрічному позову) у судове засідання е з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 27.09.2018 від нього надійшла заява в якій він зазначив, що через погане самопочуття він не може бути присутнім у судовому засіданні (а.с. 223).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15.03.2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50007963згідноя кого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 114742 грн 52 коп. що еквівалентно на дату укладання договору у розмірі 14110доларів США 00 центів строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням на придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_2 рік випуску 2013 р., а відповідач зобов'язався повернути кредиту повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору (а.с. 10-21).

Згідно договору про внесення змін до кредитного договору від 18.03.2014 ТОВ «Порше Мобіліті» надав ОСОБА_1 додаткову суму кредиту у сумі 3698 доларів США 00 центів в українських гривнях становить 42384 грн 58 коп. (а.с. 143-149).

ТОВ «Порше Мобіліті» надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 26-30).

ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Порше Мобіліті» із заявою про списання заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору №50007963 від 15.03.2013, однак останнім надано відмову (а.с. 180-185).

Загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 131755 грн 69 коп. збитки у розмірі 35616 грн 00 коп. 3% річних в розмірі 1602 грн 00 коп.

Також між сторонами укладено договір застави транспортного засобу згідно якого заставодавець з метою забезпечення виконання викладених зобов'язань передає за заставу майно автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_2 рік випуску 2013 р. (а.с. 22-25).

На підставі виконавчого напису від 28.12.2015 №НАС285547 ПНКМНО Маринець О.С. звернув стягнення на транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_2 рік випуску 2013 р. (а.с. 31).

СДВ ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Логвинською К.Л. 14.01.2016 відкрито виконавче провадження №49810115 на підставі виконавчого напису №НАС285547 виданий 28.12.2015 ПНКМНО (а.с. 32, 33).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Також 02.03.2016 СДВ ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Логвинською К.Л. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборони його відчуження на підставі якого складено акт опису і арешту майна (а.с. 34).

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однак, боржником не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. належить відмовити.

З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо зустрічної позовної вимоги про визнання договору №50007963 від 05.04.2013 недійсним встановлено наступне.

Кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету (умови, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше ). В момент підписання кредитного договору позивачка отримала його примірник.

Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України ).

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту.

Статтею 18 цього Закону, щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивачки з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладання такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що перед укладенням спірного кредитного договору позивач була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчать її підписи на даних умовах, їй були роз'яснені можливі валютні ризики.

Таким чином, доводи позивача, що в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, суд вважає необґрунтованими, оскільки із змісту кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення позичальника, відсоткові ставки, порядок оплати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість по відсотках в іноземній валюті - доларах США.

Згідно умов кредитного договору валютою кредитування був долар США.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, не підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 168974 грн 42 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2534 грн 61 коп. (168974,42 грн. х 100% : 174974,42 грн. = 96 % х 2624,62 грн.).

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 2534 грн 61 коп.

Керуючись ст.ст. 192, 261, 509, 525, 526, 530, 533, 553, 554, 559, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» суму заборгованості у розмірі 168974 (сто шістдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят чотири гривні) 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судовий збір по справі 2534 (дві тисячі п'ятсот тридцять чотири гривні) 61 коп.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 27.09.2018.