Справа № 158/2696/17
Провадження № 2/0158/32/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2018 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючої судді - Корецької В.В.
при секретарі - Процик Л.В.
за участю позивача - ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача - ОСОБА_3
відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася в Ківерцівський районний суд Волинської області з позовом до ОСОБА_4 та Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання недійсним заповіту.
Позовні вимоги мотивує тим, що 29.04.2017 року помер її рідний брат ОСОБА_6
Зазначає, що 12.05.2017 року звернулась до приватного нотаріуса Ківерцівського РНО Волинської області ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, де їй стало відомо, що ОСОБА_6 зробив заповіт 19.01.2017 року, яким заповів усе належне йому на день смерті майно ОСОБА_4
Вказує, що у період 2000 року ОСОБА_6 був прооперований у звязку із діагнозом: аценарний рак підшлункової залози, також було діагностовано гіпертонічну хворобу, церебральний атеросклероз, хронічна церебро-васкулярна недостатність, миготлива аритмія з серцевою недостатністю, внаслідок чого виникло значне зниження зору катаракта очей.
В останні 6-9 місяців життя він не міг читати, дивитись телевізор, а тому лише слухав радіо.
Вважає, що сусід, відповідач по справі ОСОБА_4 якимось чином вплинув на спадкодавця, використовуючи стан його здоровя, при цьому обманув останнього щодо змісту документу, що складався, а також міг особисто поставити підпис у заповіті замість нього, оскільки ОСОБА_6 сам не міг його прочитати.
З врахуванням вищевикладеного, просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 19.01.2017 року від імені ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.10.2017 року відкрито провадження по даній справі.
29.11.2017 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 до суду подано заперечення на позовну заяву, згідно якого зазначає, що будучи сусідом померлого ОСОБА_6, ОСОБА_4 постійно здійснював за ним догляд. Заповіт спадкодавець вручив ОСОБА_4 особисто. Також зазначив, що при його складанні та підписанні ОСОБА_4 присутнім не був, до того дня як отримав заповіт не знав про наміри ОСОБА_6 скласти його саме на нього. Крім того вказав, що спадкодавець міг особисто прочитати заповіт, оскільки він читав в окулярах книги та пресу, а позивачами належним чином вказаний факт не підтверджено. З врахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року.
Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивачем ОСОБА_1 09.02.2018 року подано до суду уточнюючу позовну заяву, відповідно до якої позивач зазначає, що у звязку із хворобою (катаракта обох очей) ОСОБА_6 не міг особисто підписати оспорюваний заповіт. При цьому, його укладено з порушенням вимог закону, оскільки посвідчення заповіту у даному випадку повинно було відбуватися при свідках, що не було зроблено секретарем Жорнищенської сільської ради, а тому його слід визнати недійсним.
15.03.2018 року від відповідача ОСОБА_4 до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що правових підстав визнавати судом заповіт недійсним немає, а тому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні, кожен зокрема, заявлені вимоги підтримали повністю та просили її задовольнити повністю.
Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні, кожен зокрема, заявлені вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити.
Представник Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Заслухавши пояснення сторін по справі, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серїі І-ЕГ №197947 від 04.05.2017 року, виданого Жорнищенською сільською радою Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_6 помер 29.04.2017 року /а.с.4/.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Нормами ст. 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
З дослідженої у судовому засіданні спадкової справи №38/2017 вбачається, що 10.05.2016 року спадкодавцем ОСОБА_6 було складено заповіт, який посвідчено секретарем Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області ОСОБА_8, відповідно до якого, спадкодавець заповів усе належне йому на день смерті майно, своїй сестрі ОСОБА_1 Разом з тим, з тієї ж таки спадкової справи ОСОБА_6 складено ще один заповіт від 19.01.2017 року, посвідченого секретарем Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області ОСОБА_8, згідно якого усе належне йому на день смерті майно заповів ОСОБА_4 /а.с.40-69/.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Таким чином, новим заповітом скасовано заповіт від 10.05.2016 року.
Згідно пункту 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року, якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов'язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку.
Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_6 дійсно оглядався лікарем офтальмологом ВОПЛ №2 смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, про що у журналі обліку консультацій офтальмолога зроблено відповідний запис, на лікуванні не перебував /а.с.118-119/.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є жителями с. Жорнище Ківерцівського району Волинської області показали суду, що позивач ОСОБА_1, разом із іншими родичами спадкодавця доглядали ОСОБА_6, оскільки він був хворий, погано бачив та останньому було важко рухатись. Зазначали, що останній жалівся на поганий зір, говорив що йому важко читати і дивитись телевізор, а тому завжди слухав радіо. Разом з тим, свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що у приблизно у грудні 2016 року у ОСОБА_6 виник конфлікт із родичами, а саме позивачем ОСОБА_1, після чого останні не приїжджали до спадкодавця та не доглядали за ним.
Допитаний свідок ОСОБА_11 суду показав, що приходиться померлому племінником. Зазначив, що він, його матір та тітка доглядали дядька ОСОБА_6, особисто він кожен місяць до нього навідувався, а останній тиждень перед смертю він з матірю (сестрою померлого) були біля нього та доглядали його. Крім того, зазначив, що у ОСОБА_6 дійсно були проблеми із зором, останній не читав, внаслідок чого возив його у ВОПЛ №2 до лікаря офтальмолога. Також вказав, що поховання було здійснено за його кошти.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав суду, що в період з грудня 2016 року до дня смерті ОСОБА_6 навідувався до нього. Останній йому завжди говорив, що сусіди, сімя ОСОБА_4, дуже добре за ним доглядають, годують його смачно і т.д. Крім того, зазначив, що особисто у вказаний період бачив, як ОСОБА_6 читав Біблію в окулярах.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що у період грудень 2016 року - січень 2017 року приходив до ОСОБА_6 в гості. На той момент, вдома ще були його брат і сестра, в хаті було тепло. Розмовляючи із ОСОБА_6 останній йому повідомив, що його ображають, стверджував що у нього забрали Біблію. Пізніше дізнався, що ОСОБА_6 переписав усе своє майно на сусіда ОСОБА_4, більше нічого суду по даній справі повідомити не зміг.
Разом з тим, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14, яка приходиться сестрою відповідача ОСОБА_4 та працює листоношею у с. Жорнище Ківерцівського району Волинської області повідомила суду, що приносила померлому ОСОБА_6 пресу та пенсію, за яку він особисто, в окулярах, підписувався у відповідних відомостях. Крім того зазначила, що він виписував велику кількість преси. Щодо обставин складення заповіту їй нічого не відомо.
Крім того, допитана у судовому засіданні секретар Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області ОСОБА_8 повідомила суду, що за вказівкою голови сільської ради ОСОБА_15 вона пішла до ОСОБА_6, де останній повідомив їй, що хоче змінити заповіт та заповісти усе належне йому майно сусіду ОСОБА_4 На запитання чи він це точно вирішив останній відповів так. Переписавши дані його паспорта вона склала заповіт та на наступний день у двох екземплярах принесла його померлому. Зазначила, що заповіт був підписаний ОСОБА_6 особисто, лише в її присутності. Також зазначила, що вказаний заповіт він спочатку перечитав, в окулярах, а потім лише підписав. Поспілкувавшись з ним зазначила, що це була дійсно його воля, оскільки він неодноразово зазначав, що посварився із родичами.
Згідно ст. 92 ЦПК України, сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.
Відповідно до вищевказаної норми у судовому засіданні в якості свідка був допитаний представник Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області сільський голова ОСОБА_15, який повідомив суду, що йому стало відомо, що з ним хоче зустрітись житель села ОСОБА_6 Даний житель не міг вільно пересуватись тому вирішив до нього прийти самостійно. Під час спілкування з ним, останній просив влаштувати його у Центр дозвілля літніх людей, що у с. Тростянець, Ківерцівського району Волинської області, оскільки з рідними посварився, вони його не доглядають тощо. Крім того, також ОСОБА_6 йому зазначив, що рідні хотіли його здати у ВОПЛ №2. Пізніше, прийшовши до ОСОБА_6, який повідомив що хоче змінити заповіт, оскільки його зараз дуже добре доглядає лише сусід, прибирає за ним, годує тощо. Щодо зміни заповіту повідомив йому, що цим займається лише секретар сільської ради, на що останній попросив покликати її до нього. Також свідок зазначив, що ОСОБА_6 читав Біблію, книги в окулярах. Був у ясній свідомості, оскільки неодноразово розмовляв з ним про бувші радянські часи, при цьому ОСОБА_6 добре орієнтувався в часі.
Згідно до ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224, ст. 157 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Отже, в силу положень ч. 1 ст. 1257 Цивільного кодексу України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.
Відповідно до положень статті 1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.
Аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою (а.с.161-163) у письмовій формі, зареєстрований у встановленому законом порядку та особисто підписаний заповідачем ОСОБА_6, що знайшло документальне підтвердження в судовому засіданні.
Твердження позивача та його представника про те, що ОСОБА_6 не міг прочитати заповіт самостійно, бо мав недостатній зір у зв'язку з хворобою органів зору, останніми документально не доведено, так як в судовому засіданні встановлено, що заповідач сам виписував та читав газети, контролював грошові витрати шляхом ознайомлення з квитанціями за оплату житлово-комунальних послуг, отримання пенсії, при чому сторонньої допомоги у цьому не потребував, самостійно себе обслуговував та усвідомлював значення своїх дій.
Даний факт також підтверджується показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_8 та ОСОБА_14
З врахуванням чого позивачем не надано достатніх доказів того, що на момент складання та посвідчення вищевказаного заповіту ОСОБА_6 М,О. не міг самостійно його прочитати та підписати, адже такий висновок можна зробити лише на підставі відповідного документального підтвердження.
При цьому запис у журналі обліку консультацій офтальмолога ВОПЛ №2 про перебуванні ОСОБА_6 не є належним доказом та не може бути взятий судом до уваги.
Також судом встановлено, що заповіт ОСОБА_6 є його останньою волею, так як він був складений та посвідчений секретарем Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області ОСОБА_8 19.01.2017 року, а помер ОСОБА_6 29.04.2017 року, тобто пройшов значний проміжок часу. Також, як вбачається із матеріалів справи заповідачем не було складено нового заповіту, а оскаржуваний заповіт - не відмінено.
Тобто, судом встановлено, що даний заповіт складений та посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства України, з дотриманням всіх необхідних процедур та вимог, згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 269/5, відповідно до якого вимогами щодо форми заповіту є письмова форма та нотаріальне посвідчення, які дотримані нотаріусом.
У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином при розгляді даної справи суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, на які ОСОБА_1 посилається в своїй позовній заяві. При складанні та посвідченні оскаржуваного заповіту були повністю дотримані вимоги норми чинного законодавства щодо форми, змісту та порядку посвідчення заповітів, з дотриманням всіх необхідних процедур та вимог. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю його вимог.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову відмовлено.
Також слід зазначити, що на момент розгляду справи, коли були вирішені всі клопотання учасників процесу, роз'яснено права допитані свідки, вступив в законну силу новий ЦПК України від 15 грудня 2017 року, і тільки в інтересах прав сторін по справі та керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд прийшов до висновку про продовження розгляду даної справи без розгляду її спочатку та проведення підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. ст. 4,19,76,81,247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 215, 1217, 1223, 1247,1257 ЦК України, Конституцією України, Законом України «Про нотаріат», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суд, -
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання недійсним заповіту відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1, жителька м. Рівне, вул. Павлюченка, 18/20, Рівненської області.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2, адреса: м. Луцьк, просп. Волі, 21/3, Волинської області.

Відповідач ОСОБА_4, житель с. Жорнище, бул. Молодіжна, 2, Ківерцівського району, Волинської області.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3, адреса: м. Луцьк, просп. Молоді, 19/26, Волинської області.

Відповідач Жорнищенська сільська рада Ківерцівського району Волинської області, с. Жорнище, вул. Центральна, 3, Ківерцівського району Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 26.11.2018 року.