Справа № 570/2505/17
Номер провадження 2/570/239/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 19.08.2011 року ОСОБА_6, мешканець с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, отримав у борг від позивачки 24 000 грн. та 3 000 доларів США, що станом на час отримання грошових коштів складало суму 5 000 доларів США. Розписка не містить строк виконання зобовязання, тому такий строк починається з часу предявлення вимоги позикодавця. Так сталося, що 16.01.2017 року боржник помер. За життя він склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_5 Позаяк право позивачки було порушене ОСОБА_6, а ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті спадкодавця, то до нього перейшли обовязки з повернення позивачці грошових коштів, які у борг отримав ОСОБА_6 За наведеного позивачка просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 5 000 доларів США у національній валюті за курсом НБУ станом на 12.06.2017 року (5000 доларів СШАх26 грн.), та 3% - штраф від цієї суми, а також понесені судові витрати.

Позивачка та її представник позов підтримали та пояснили суду про обставини, що описані вище.

Відповідач до суду не зявився.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив суду, що, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. З наданої позивачкою розписки вбачається, що ОСОБА_6 отримав від позивачки 24 000,00 грн. (3000,00 доларів США) без зазначення суттєвих умов договору позики, а саме, в тексті розписки не зазначено що кошти, отримані ОСОБА_6, були ним отримані саме в борг, і, що ОСОБА_6 зобовязується їх повернути позивачці. Друга частина розписки взагалі не стосується позивачки, оскільки в ній ОСОБА_6 зобовязується віддати ОСОБА_7 2000,00 доларів США за нанесення завданого йому збитку. З огляду на зазначене, в розписці відсутні істотні умови, які б характеризували викладене у розписці як договір позики. З огляду на наявні обставини справи очевидним є факт, що позивачка під час розгляду справи не довела належними доказами підставність своїх позовних вимог. А тому позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 15.01.2017 року помер ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1), після його смерті була заведена спадкова справа № 14/2017 (приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_8В.), про що наявний витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.60).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у визначений ЦК України строк звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Відповідач є спадкоємцем майна згідно заповіту, посвідченого т.в.о секретаря Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області 09.12.2016 року, реєстровий номер 16.

Позивачка покликається на те, що 19.08.2011 року ОСОБА_6, мешканець с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, отримав у борг від позивачки 24 000 грн. та 3 000 доларів США, що станом на час отримання грошових коштів складало суму 5 000 доларів США.

Судом була призначена судова почеркознавча експертиза.

Згідно висновку експерта № 1.1-91/18 від 20.04.2018 р., рукописний текст розписки від 19.08.2011 … виконаний ОСОБА_6 Підпис від іменні ОСОБА_6 в розписці від 19.08.2011 вирогідно виконаний ОСОБА_6 (а.с. 133-142).

Позивачко, її представником та представником відповідача не наголошувалося на тому, що підпис у розписці міг бути виконаний не ОСОБА_6

Тому суд не має сумніву у тому, що весь рукописний текст розписки від 19.08.2011 був виконаний ОСОБА_6

Оскільки відповідач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, то позивачка предявила позов саме до спадкоємця, що узгоджується з приписами ст. 1281 ЦК України.

Представник відповідача зазначає, що наявна у справі розписка не підтверджує той факт, що кошти, отримані ОСОБА_6 у позивачки, були ним отримані саме в борг. І що ОСОБА_6 зобовязувався повернути грошові кошти позивачці.

Суд погоджується з позицією представника відповідача з огляду на наступне.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1 та 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, слід виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа, та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником грошей в борг із прямим та чітким зобовязанням їх повернення, а також дати отримання коштів. Оскільки розписка про отримання грошових коштів не містила зобов'язання про їх повернення, судами неправильно застосовано статті 1046, 1047, 1049 ЦК України, відтак суди дійшли помилкового висновку про факт укладання сторонами договору позики. Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1662цс17 від 18.10.2017 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, при розгляді справи слід дослідити боргову розписку та виявити її справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першою статті 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

З наданої позивачкою розписки вбачається, що ОСОБА_6 отримав від позивачки 24 000 грн. (3 000 доларів США) без зазначення суттєвих умов договору позики, а саме, в тексті розписки не зазначено що кошти, отримані ОСОБА_6, були ним отримані саме в борг, і що ОСОБА_6 зобовязується їх повернути позивачці.

Друга частина розписки взагалі не стосується позивачки, оскільки в ній ОСОБА_6 зобовязується "віддати ОСОБА_7 2000,00 доларів США за нанесення завданого йому збитку".

З огляду на зазначене, в розписці відсутні істотні умови, які б характеризували викладене у розписці як договір позики.

Приписами ст.81 ЦК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді справи позивачка не довела, що у ОСОБА_6 виникли перед нею будь-які зобовязання з повернення отриманих ним грошових коштів.

Таким чином, у ОСОБА_5, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_6, не виникають будь-які обовязки з повернення грошових коштів, які отримав ОСОБА_6 у позивачки.

Позивачка також не довела, виходячи з яких норм ЦК України чи яких умов розписки відповідач повинен був сплатити їй штраф у розмірі 3% від заборгованої суми.

Позивачка не довела підставність своїх позовних вимог, а відтак, позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Сплачений позивачкою судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 01.10.2018 р.