Єдиний унікальний номер 243/8087/18 Номер провадження 22-ц/4804/97/18
Головуючий в 1 інстанції: Пронін С.Г.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Краснощокової Н.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 243/8087/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гульден СТВ», ОСОБА_3, третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про визнання права власності та зняття арешту,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року (суддя Пронін С.Г.), постановлену в приміщенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив суд: визнати за ним право власності на передане йому внаслідок його виходу з ТОВ «Гульден СТВ» нерухоме майно - нежитлове приміщення А-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зняти арешт з цього нерухомого майна, накладений 31 травня 2017 року постановою Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області; заборонити Центральному відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області реалізовувати (продавати) у виконавчому провадженні вищевказане нерухоме майно (а.с. 51-62).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Гульден СТВ», ОСОБА_3, третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності та зняття арешту, повернуто позивачеві.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року, в т.ч. в частині повернення заяви про забезпечення позову та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, через порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про зловживання позивачем процесуальними правами, оскільки порядок автоматизованого розподілу регламентовано ст.ст. 14 та 33 ЦПК України, він не мав будь-яких намірів вплинути на розподіл справ між суддями, а подання ним двох позовів протягом одного року з метою захисту права власності було викликано конкретними обставинами (відмова від представника та позиція нового представника). Судом залишено поза увагою, що ст. 257 ЦПК України передбачено право особи повторно звернутися до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду. Вважає, що його дії не підпадають під визначення зловживання процесуальними правами з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями, а оскаржуване судове рішення є грубим порушенням ст. 41 Конституції України щодо прав на захист власності, а також ст. 55 Конституції України щодо права на судовий захист. Висновки суду також суперечать ст.ст. 2,4 ЦПК України щодо завдання цивільного судочинства та права на звернення до суду. Також зазначає, що в тексті позовної заяви він заявив клопотання про забезпечення позову, проте суд повернув вказану заяву позивачу через її невідповідність вимогами ст.ст. 151,152 ЦПК України в частині змісту, форми та порядку подання заяви про забезпечення позов. Вважає, що заява не суперечить приписам ст.ст. 151,152 ЦПК України, тому просить скасувати ухвалу також і в частині забезпечення позову, а також забезпечити позов шляхом заборони третій особі реалізовувати (продавати) у виконавчому провадженні 53929567 нерухоме майно, АДРЕСА_1

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені зокрема в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу (повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності та зняття арешту. Також в позовній заяві ОСОБА_2 просив заборонити Центральному відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області реалізовувати (продавати) у виконавчому провадженні 53929567 нерухоме майно, АДРЕСА_1

05 липня 2017 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ТОВ «Гульден СТВ», ОСОБА_3, третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності та зняття арешту (а.с. 1-12).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2018 року, вказану позовну заяву ОСОБА_2 за заявою позивача залишено без розгляду відповідно до ст. 257 ЦПК України (а.с. 17).

19 липня 2018 року ОСОБА_2 до суду подано позовну заяву до ТОВ «Гульден СТВ», ОСОБА_3, третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності та зняття арешту (а.с. 18-21).

23 липня 2018 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області постановлено ухвалу, якою вищевказана позовна заява залишена без руху через її невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, позивачу надано строку усунення недоліків позовної заяви (а.с. 22-23).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 від 19 липня 2018 року повернуто позивачу за його заявою від 03 серпня 2018 року відповідно до вимог пункту 3 частини 4 ст. 185 ЦПК України (а.с. 24-25).

Повертаючи позовну заяву з підстав передбачених ст. 44 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що дії ОСОБА_2, які полягали у неодноразових (05 липня 2017 року та 19 липня 2018 року) зверненнях через певний проміжок часу до суду з одним й тим самим позовом, до тих самих відповідачів, є маніпуляцією автоматизованим розподілом даної справи між суддями та, відповідно, зловживанням процесуальними правами.

Проте погодитись з таким висновком суду не можливо з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За приписами пункту 2 частини 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що суд має право повернути саме скаргу, заяву, клопотання (а ні позовну заяву), якщо їх подання визнається зловживанням процесуальними правами.

Разом з тим, підстави повернення заяви визначені ст. 185 ЦПК України.

Так, частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Крім цього, заява повертається у випадках, коли: 1) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2) порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу); 3) до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви; 4) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи; 5) подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України; 6) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 7) до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом (частина 4 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Таким чином, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 на підставі пункту 2 частини 2 ст. 44 ЦПК України, залишив поза увагою, що підстави для повернення позовної заяви визначені ст. 185 ЦПК України, а ст. 44 ЦПК України регламентує підстави для повернення лише скарги, заяви, клопотання, чим порушив норми процесуального права.

Судом також не враховано, що згідно пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини «Кутіч проти Харватії» право на доступ до суду включає не тільки право ініціювати судове провадження, але й право одержати вирішення справи судом. Відсутність вирішення судом справи становить порушення права на доступ до суду (пункт 31 рішення у справі «Ганчі проти Італії»). Суд першої інстанції повернувши позовну заяву позивачеві в даній справі, не вирішив остаточно справу, чим порушив право на доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції.

Аргументи апеляційної скарги про помилкове повернення заяви про забезпечення позову позивачу через її невідповідність вимогами ст.ст. 151,152 ЦПК України в частині змісту, форми та порядку подання заяви, не ґрунтуються на вимогах закону. Разом з тим, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, в порушення підпункту а) пункту 4 частини 1 ст. 260 ЦПК України, не зазначив в резолютивній частині ухвали висновки щодо заяви про забезпечення позову.

Вимога позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки частиною 2 ст. 151 ЦПК України передбачено подання заяви про забезпечення позову до відкриття провадження, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 не відкрито.

На підставі викладеного, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому апеляційний суд приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви на підставі ст. 44 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

Н.С. Краснощокова

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року

Головуючий О.О.Тимченко