Ухвала

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 161/9138/16-ц

провадження № 61-8232св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначила, що у період із 14 травня 1988 року по 30 вересня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 У період шлюбу подружжя за спільні кошти придбали житловий будинок АДРЕСА_1, з 2006 року по 2008 рік здійснили капітальну реконструкцію будинку. Враховуючи те, що останні роки вона перебувала за кордоном, то оформленням документації на будинок займався її чоловік. Повернувшись в Україну в 2016 році вона дізналася, що зазначений житловий будинок належить на праві власності ОСОБА_5, яка в подальшому відчужила його ОСОБА_6

Вважає, що у ОСОБА_5 не було підстав для набуття права власності на житловий будинок, оскільки останній є спільним майном подружжя, придбаний та реконструйований за спільні кошти подружжя, вона як співвласник спірного нерухомого майна не надавала своєї згоди на його відчуження.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_10 просила витребувати із володіння ОСОБА_6 у свою власність ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року позов задоволено. Витребувано із володіння ОСОБА_6 у власність ОСОБА_10 ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги в частині витребування із володіння ОСОБА_6 ? частини земельної ділянки, що розташована за цієї ж адресою залишено без розгляду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7, яке вибуло з володіння позивача не з її волі, при цьому вона не була стороною договору купівлі-продажу цього майна, не вчиняла жодних дій, які б свідчили про її намір продати зазначене майно, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом витребування майна у недобросовісного набувача ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про витребування із володіння ОСОБА_6 ? частини житлового будинку із надвірними спорудами, відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року, в частині накладення арешту на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині витребування із володіння ОСОБА_6 ? частини житлового будинку із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що частки подружжя у спільному майні не визначені та не виділені, а правовий режим спільної сумісної власності не припинений. Крім того, позивач не може витребувати спірне майно із володіння ОСОБА_6 шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, оскільки вона не зверталася до суду із вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу цього майна, який укладений між ОСОБА_11, що діяв від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_5, і такий договір у передбаченому законом порядку недійсним не визнавався.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_4- ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційним судом не правильно застосовано положення частини першої статті 388 ЦК України, оскільки майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Норма цієї статті передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. В цьому випадку, спірне майно, яке належало ОСОБА_7 та позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя вибуло з володіння останньої поза її волею, оскільки ОСОБА_7 відчужив його без її згоди.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик