Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 р.ОСОБА_1звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та угоди про розподіл спадкового майна,посвідченого 15.02.2002 р.державним нотаріусом Пятої Державної Запорізької нотаріальної контори та зареєстрованого в ОП ЗМБТІ,він є власником житлового будинку № 30 по вул.Музичній в м.Запоріжжі.

Відповідач ОСОБА_2не являється членом його сім*ї,була зареєстрована у будинку за його згодою лише формально,з метою оформлення працевлаштування,фактично у будинку ніколи не проживала.

Посилаючись на те,що відповідач не є членом його сім*ї або близьким родичем,ніколи у ньому не проживала,реєстрація проживання відповідача у спірному будинку порушує його права та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,позбавляє права на отримання субсидії,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.391 ЦК України визнати відповідача такою,що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 13.09.2018 р.

Підготовче провадження закрито ухвалою суду від 31.10.2018 р.та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні 28.11.2018 р.

В судовому засіданні у вступному слові позивач ОСОБА_1підтримав позов та наполягав на його задоволенні з посиланням на те,що формальна реєстрація відповідача у належному йому житловому будинку,яким вона ніколи не користувалась та цього житла не потребує, створює йому як власнику перешкоди у вирішенні питань щодо розпорядження та користування цим майном,його утримання,чим порушені його законні права.

У вступному слові представник позивача адвокат ОСОБА_3висловила позицію на користь задоволення позову та пояснила,що між сторонами справи не існує сімейних або родинних відносин,реєстрація відповідача у будинку,який є власністю позивача,була проведена виключно з тих причин,що ОСОБА_2офіційно оформлювала працевлаштування в м.Запоріжжі,для чого їй була необхідна реєстрація проживання,що мала формальний характер.

Відповідач в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судових повісток на зареєстровану адресу проживання та розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» від 31.10.2018 р.,вважається повідомленим про дату,час і місце розгляду справи,відзив на позов не подавав.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд за згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідка,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та угоди про розподіл спадкового майна,посвідченого 15.02.2002 р.державним нотаріусом Пятої Державної Запорізької нотаріальної контори,ОСОБА_1І.є власником житлового будинку № 30 по вул.Музичній в м.Запоріжжі

Право власності позивача зареєстровано в ОП ЗМБТІ 20.06.2002 р.згідно реєстраційного посвідчення за реєстровим номером 26571 та записано у реєстрову книгу № 161.

З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірне житло у встановлений законом спосіб та підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які під час розгляду справи нічим не спростовані.

Згідно домової книги та інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради,з 05.07.2003 р.у вказаному вище будинку була зареєстрована відповідач ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4показав,що він протягом багатьох років товаришує з позивачем,вони мешкають по-сусідству,після смерті дружини позивач у будинку по вул.Музичній 30 в м.Запоріжжі живе один.Свідку відомо,що в цьому будинку зареєстрована ОСОБА_2,з якою він не знайомий та ніколи у будинку не бачив,вона не є членом сімї власника.Зі слів позивача свідку відомо,що ця особа була подругою його покійної дружини,багато років тому приїхала в м.Запоріжжя з Донецької області,з метою працевлаштування їй необхідна була реєстрація,на прохання дружини позивач зареєстрував ОСОБА_2І.у будинку,де вона ніколи не мешкала.

Частиною 2 ст.64 ЖК України передбачено,що до членів сім*ї наймача належать дружина,їх діти і батьки.Членами сім*ї наймача може бути визнано і інших осіб,якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином,суд встановив,що відповідач була зареєстрована у спірному будинку хоча і за згодою власника,проте між ними сімейні чи родинні стосунки відсутні.

Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обмеження чи втручання у права власника,які гарантуються ст.41 Конституції України,можливе лише з підстав,передбачених законом.

На теперішній час реєстрація проживання у будинку сторонньої особи,яка фактично цим житлом ніколи не користувалась,прямо впливає на реалізацію прав позивача як власника у вирішенні будь-яких питань,повязаних з його утриманням,користуванням,розпорядженням.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у будинках приватної власності особами,які не являються членами сімї власника,з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 405 ч.2 ЦК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням як члени сімї власника, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі відсутності у приватному житловому приміщенні особи, якій у ньому надавалося право користування жилою площею.

Ст.47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Ст.9 ЖК України передбачає,що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення,або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,передбачених законом.

Як передбачено ст.405 ч.2 ЦК України,член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

З наведеного суд встановив,що відповідач ОСОБА_2,хоча і зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 за згодою власника,проте своє право на користування цим житлом з 2003 р.не реалізовує,цього житла не потребувала,участі у його утриманні не брала,перешкод для проживання позивач не створював,сімейні та родинні зв*язки між відповідачем та позивачем відсутні.

За обставинами справи суд встановив,що відповідач відсутній у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин,тому наявні передбачені законом підстави для визнання його таким,що втратив право на користування ним.

Таким чином,суд дійшов до висновку,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним будинком відповідачем на час розгляду справи відсутні,його реєстрація створює перешкоди власнику для користування та розпорядження своїм майном,ці перешкоди необхідно усунути,визнавши відповідача таким,що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст.3,7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні»,рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням,яке набрало законної сили,є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у ньому.

Керуючись ст.47 Конституції України,ст.ст.391,405 ч.2 ЦК України, ст.9,156 ЖК України,ст.12,13,76,81,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2,РНОКПП НОМЕР_1,втратившим право користування житловим приміщенням будинку 30 по вул.Музичній в м.Запоріжжі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущен