КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №757/15627/18-ц

Провадження №22-ц/824/2882/2018

22 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Дуці В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у справі за заявою ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_5, про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 липня 2018 року у складі судді Зінченка О.М.,

встановив:

02.04.2018 р. ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просила видати обмежувальний припис терміном дії 6 місяців, яким ОСОБА_5:

- обмежити спілкування з постраждалими дітьми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалих осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у випадку перебування ними, за власним бажанням, у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними;

- заборонити вести листування, в т.ч. з використанням «месенджерів», соціальних мереж, телефонні переговори з постраждалими особами, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_5 інформувати уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалих осіб для взяття кривдника на профілактичний облік, а також РДА (орган опіки та піклування).

Заява обґрунтована тим, що 15.07.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти зареєстровані за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживають з нею за адресою: АДРЕСА_2.

Батько дітей ОСОБА_5 проживає окремо, участі у вихованні дітей не приймає.

На даний час триває розгляд судової справи про розірвання шлюбу.

Зі сторони батька чиниться психологічний тиск на дітей, з метою дискредитації матері в їх очах. ОСОБА_5 намагається сформувати у дітей негативний образ матері, нібито вона зруйнувала сім'ю, що вона їх не любить, що діти їй потрібні лише з метою тиску на батька, у якого вона хоче забрати все. Такі дії вчиняються ним систематично, як особисто, так і по телефону. Батько відкрито та виразно показує свою зневагу до матері та до сімейних цінностей. У зв'язку з цим ОСОБА_2 разом з дітьми вимушена звертатись за допомогою психолога.

ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_2 також вчиняються протиправні дії, з приводу чого мають місце звернення до правоохоронних органів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 липня 2018 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначив, що з червня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 фактично припинились шлюбні відносини.

Влітку 2017 року ОСОБА_2 без згоди батька -ОСОБА_5 визначила інше місце проживання дітей за кордоном у Франції, чим обмежила його у спілкуванні з ними. З цього приводу ОСОБА_5 був змушений звернутися з заявою до Міністерства юстиції України про сприяння повернення дітей на Україну. Лише після втручання відповідних органів Франції ОСОБА_2 наприкінці 2017 року - початку 2018 року повернула дітей в Україну. Не зважаючи на вищевикладені обставини, ОСОБА_2 і до цього часу умисно створює перешкоди у спілкуванні ОСОБА_5 з дітьми.

Також зазначив, що з метою з'ясування рівня навчання дітей ОСОБА_5 24.01.2018 р. приїхав до школи за адресою: вул. Данила Щербаківського, 36 м. Київ, де вперше за 6 місяців побачив сина. Натомість ОСОБА_2 26.01.2018 через свого представника на засіданні органу опіки та піклування Обухівської райдержадміністрації Київської області зробила завідомо неправдиве повідомлення про злочин за ст. 146 КК України (викрадення людини), начебто ОСОБА_5 намагався силою викрасти свою дитину, однак охоронець вчасно зреагував та не дав цього зробити. Насправді ОСОБА_5 зустрів дитину біля входу до школи та за руку провів у приміщення школи. Дитина була рада бачити батька. ОСОБА_5 жодним чином не застосовував силу для забезпечення спілкування з дитиною. Підтвердженням цих обставин є відеозапис тих подій, а також свідки. Вказаний відеозапис було продемонстровано членам комісії органу опіки під час засідання 26.01.2018 , що підтверджується витягом з протоколу засідання.

За фактом завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_2 відомостей про злочин СВ Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві 08.02.2018 розпочато кримінальне провадження №0001463 за частиною 1 ст.383 КК України.

Оскільки батько та діти мають право на безперешкодне спілкування між собою, 26.02.2018 р. ОСОБА_5 звернувся до органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації про визначення способу його участі у вихованні дітей. Однак, з метою недопущення прийняття органом опіки та піклування відповідного рішення на користь ОСОБА_5, ОСОБА_2 подано завідомо безпідставну та необґрунтовану заяву про видачу обмежувального припису.

Жодне звинувачення, на які посилається ОСОБА_2 у заяві про видачу обмежувального припису, до цього часу не підтверджено судовим рішенням та не доводить факт вчинення домашнього насильства.

Зазначив, що ОСОБА_5 домашнього насильства відносно ОСОБА_2, своїх малолітніх дітей не вчиняв, а навпаки є потерпілим від численних неправомірних дій ОСОБА_2 та фактично майже рік протиправно позбавлений спілкування з дітьми. Завідомо неправосудне рішення завдає значної шкоди ОСОБА_5 у формі його обмовлення кривдником та постановлення на відповідний облік в органах поліції.

Розглянувши справу у відсутність учасників справи, не зважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду справи з підстав відсутності судді на робочому місці понад 3 години та фактичної неможливості проведення судового розгляду, суд першої інстанції позбавив останніх права на участь у розгляді справи, подання письмових заперечень та відповідних доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначила, що 01.07.2017 р. ОСОБА_5 приїхав на пляж в м. Жоан Ля Пен (Франція), де ОСОБА_2 перебувала зі своїми дітьми та їх нянею. Знаходячись в громадському місці в присутності перехожих, дітей та няні, ОСОБА_5 почав вчиняти відносно ОСОБА_2 агресивні дії, які виразилися у незаконному намаганні передачі йому належного ОСОБА_2 майна з погрозою застосування до неї насильства. Відповідь ОСОБА_2 його розлютила і він в присутності дітей наніс ОСОБА_2 удар кулаком лівої руки в ділянку правої скроні, серію ударів кулаками обох рук. В ситуацію втрутилися відпочиваючі. За фактом нападу викликано поліцію.

Також зазначила, що постійне місце проживання дітей ОСОБА_2 не змінювала, батькові достеменно відомо про факт навчання дітей за кордоном, останній раз дітей на навчання відвозив до Франції особисто ОСОБА_5 Жодних перешкод у спілкуванні та утриманні дітей ОСОБА_2не вчиняла.

Вважає, що наданий апелянтом відеозапис не спростовує спроби батька викрасти дитину, оскільки починається вже на території школи, не в момент початку зустрічі, дитина збентежена (не вітається зі сторонніми людьми). Відео знято виключно для того, щоб створити у сторонніх осіб враження люблячого батька, який веде дитину до школи.

Зазначила, що ОСОБА_5 замовчує той факт, що перебуває у розшуку відповідно до постанови слідчого від 11.06.2018 року, якому 01.06.2018 р. оголошено підозру за ч. 1 ст.129 КК України (погроза вбивством) у кримінальному провадженні №0009697. Починаючи з 02.12.2017 р. Обухівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області розслідується кримінальне провадження №0001736 за ч.2 ст.262 КК України, щодо викрадення ОСОБА_5 зброї. Також ОСОБА_5 вчиняються протиправні дії у відношенні підприємств, учасником (засновником) яких є ОСОБА_2

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Додатково пояснила, що 11.05.2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято рішення про анулювання актового запису про шлюб №520 від 15.07.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Згідно психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 11.01.2018 р. діти потребують безпечного та психологічно-комфортного середовища.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Обухівської РДА Київської області вих. №60/07-15/3375 від 26.10.2018 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 стосовно двох дітей.

На підставі Розпорядження Обухівської ОДА Київської області від 22.06.2018 р. №316 прізвища дітей змінено з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У контексті принципу змагальності сторін вирішальним фактором є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про можливість розгляду справи у відсутність заявника та заінтересованої особи, не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи доказів про їх належне повідомлення про час розгляду справи ( 12.05 год.), а також ту обставину, що представники вказаних осіб 19.07.2018 р. подали до суду спільне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що з 10.00 год., (час призначення судового розгляду) і до 11.40 год. суддя був відсутній на робочому місці (а.с.128 т.1).

Розглянувши справу у відсутність заінтересованої особи, суд першої інстанції позбавив останнього можливості мати рівні з заявником права щодо доведення обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 липня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. Батько дітей проживає окремо.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що з боку батька чиниться психологічний тиск на дітей з метою дискредитації матері в їх очах. ОСОБА_5 намагається сформувати у дітей негативний образ матері, відкрито та виразно показує свою зневагу до матері та до сімейних цінностей. ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_2 вчиняються протиправні дії. Мали місце погрози вбивством або каліцтвом, вимагання передати майно тощо, з приводу чого мають місце звернення до правоохоронних органів. За заявою ОСОБА_2 щодо неправомірних дій ОСОБА_5, інших осіб внесена інформація до ЄРДР №1201710. від 15.08.2017 року за ч.4 ст.189 КК України. Відповідно до висновку експерта судової психологічної експертизи № 19/9-2/10-СЕ/18від 02.02.2018 року, проведеної Державним науково-експертно-криміналістичним центром МВС, ситуація щодо отримання погроз від ОСОБА_5 та фізичних травм є психотравмуючою для особи ОСОБА_2

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 вчиняє домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2 та малолітніх дітей, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис строком шість місяців.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, необхідність видачі судом обмежувального припису полягає в тому, що батьком ОСОБА_5 чиниться психологічний тиск на дітей, з метою дискредитації матері в їх очах. Такі дії вчиняються систематично, як особисто, так і по телефону.

У серпні 2017 р. мали місце погрози вбивством або каліцтвом, вимагання передати майно тощо.

Починаючи з 02.12.2017 р. відносно ОСОБА_5 розслідується кримінальне провадження по факту викрадення зброї.

Починаючи з 01.10.2017 р. розслідується кримінальні справа з приводу незаконного заволодіння ОСОБА_5 транспортним засобом; з 11.10. 2017 р. - щодо підробки ним документів; з 03.11.2017 р. - щодо привласнення майна ТОВ «Петрус-Алко».

15.07.2017 р. ОСОБА_5, на пляжі в м. Жоан Ля Пен (Франція), в присутності дітей, почав вчиняти відносно ОСОБА_2 агресивні дії, які виразились у незаконному вимаганні майна з погрозою застосування до ОСОБА_2 насильства, вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень; в присутності дітей ОСОБА_5 наніс ОСОБА_2 удар кулаком лівої руки в ділянку правої скроні та ще серію ударів кулаками обох рук. За фактом нападу викликали поліцію.

На підтвердження вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства, заявником надано витяг з ЄРДР , з якого вбачається, що ОСОБА_2 14.08.2017 р. повідомила про те, що 15.07.2017 р. в будинку за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, звернувшись до ОСОБА_11 висловили словесні погрози в адресу ОСОБА_2 фізичною розправою. Після чого 08.08.2017 року, перебуваючи на АДРЕСА_3, ОСОБА_2 виявила листа на власне ім'я з текстом, в якому містились явні погрози її життю та здоров'ю. Крім цього, 11.08.2017 р. ОСОБА_2 отримала смс повідомлення від ОСОБА_10 з образами та погрозами, та того ж дня ОСОБА_10 телефонував ОСОБА_12 та ОСОБА_8, в телефонних розмовах з якими ображав та погрожував життю та здоров'ю ОСОБА_2 та її родині.

Крім цього, починаючи з 15.07.2017 р. ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, погрожуючи застосуванням насильства та фізичною розправою в адресу ОСОБА_2, вимагають передачі майна та грошові кошти в сумі 2 500 000 доларів США, які належать останній (а.с. 16 т.1).

Відповідно до довідки Державного закладу «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров'я України», ОСОБА_2 18.08.2017 о 14.00 год. була оглянута неврологом. Д/з: ЗЧМТ ( струс г/мозку -15.07.17) (а.с. 22 т.1).

Відповідно до витягу з щоденника, 18.08.17 ОСОБА_2 звернулась до невролога з приводу скарг на головний біль, поганий сон, неможливість тривалий час заснути. Зі слів - 15.07.17 р. знаходячись у Франції на відпочинку була побита чоловіком. Зверталась в місцеву поліцію. Медичних документів не представила (а.с. 20 т.1).

Відповідно до висновку експерта Державного НДЕКЦ від 02.02.2018 №19/9-2/10-СЕ/18, ситуація щодо отримання погроз від ОСОБА_5, отримання листа від невідомого з погрозами, а також отримання фізичних травм від ОСОБА_5 є психотравмуючою для особи ОСОБА_2 При цьому на експертизу було надано: копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 від 16.08.17; копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 від 20.10.17; копію протоколу допиту потерпілої ОСОБА_2 від 22.11.17; копію анонімного листа, отриманого 08.08.17 (а.с.25 т.1).

З урахуванням обставин справи та наданих суду доказів є підстави для висновку про те, що всі події, на запобігання та протидію яким подано дану заяву, мали місце у 2017 році.

Між тим, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявниця обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 ЦПК України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинності 07 січня 2018 року.

Згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, вищезазначені нормативно-правові акти, які набрали чинність 07 січня 2018 року, не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про видачу обмежувального припису є помилковим.

Крім того, статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що на час звернення до суду з даною заявою в березні 2018 року існувала вірогідність продовження чи повторення домашнього насильства, своїми діями ОСОБА_5 створює небезпеку для життя і здоров'я заявників.

Відповідно до витягу з протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини Обухівської районної державної адміністрації від 26.01.2018 р., ОСОБА_13 методист з психологічної служби відділу освіти повідомила членів комісії про те, що з дітьми була проведена діагностика за результатами якої надано характеристику. За даними характеристики у хлопчика авторитетом є мама. А у дівчинки відсутня авторитетність. Довірлива особа у хлопчика - сестра ОСОБА_3, а у дівчинки довірливої особи немає - втрата довіри до дорослих. У обох відсторонення від батька: діти не намалювали на малюнках батька, що означає що батько не приймає участі у їх вихованні і діти не відчувають присутності батька у своєму житті. Хоча діагностика проводилась за відсутності матері, ніхто на дітей не впливав… Агресивності у дітей немає. Є тривожний стан і відчуття стурбованості щодо конфліктної ситуації в сім'ї. Присутні страхи (а.с. 44 т.1).

Вказаний доказ не доводить ту обставину, що діти страждають від насильства з боку свого батька, а є наслідком існування конфліктної ситуації між батьками, наявністю численних судових спорів про розірвання шлюбу, поділ майна, визначення місця проживання дітей, позбавлення батьківських прав тощо.

Обставини негативного ставлення дітей до батька, які відображені у висновках ТОВ «Українська експерта компанія» за результатами проведення психологічної експертизи №48/1 від 18.04.2018 р., 20.04.2018 р., на думку суду, також є наслідком наявної конфліктної ситуації між батьками та не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису (а.с.71 -107 т.1).

Крім цього, як вбачається з постанови старшого слідчого відділу поліції №4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві Лібеги Р.М. від 11.06.2018 р., відносно підозрюваного ОСОБА_5 оголошено розшук (а.с.65 - 67 т.1).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_5

Неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 липня 2018 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_5, про видачу обмежувального припису відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк