Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 619/1338/14-ц

провадження № 61-5326св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської ,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Бездітка В. М., Коровіна С. Г., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 15 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6631421, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 33 777,00 дол. США строком до 15 липня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 15 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 6640901.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконав. У зв'язку з чим станом на 26 лютого 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 14 912,66 доларів США та 16 000,00 грн.

04 березня 2014 року ПАТ «ПУМБ» на підставі пункту 3.1 вищевказаного договору поруки направив відповідачу ОСОБА_3 вимогу № КНА-61/105 щодо виконання зобов'язання, що забезпечене порукою, у повному обсязі. Однак ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань за вищевказаним договором поруки не виконала, заборгованість не погасила.

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ «ПУМБ» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором в сумі 14 912,66 доларів США та 16 000,00 грн та судові витрати в розмірі 1 559, 85 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором в сумі 14 912,66 доларів США та 16 000,00 грн та судові витрати.

Заочне рішення районного суду мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованості, яка станом на станом на 26 лютого 2014 року становить 14 912,66 доларів США та 16 000,00 грн, вказана заборгованість відповідно до положень статей 525, 526, 530, 549, 554, 1054, 1050 ЦК України підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно на користь банку.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору з ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось, а тому не підлягає перегляду в цій частині судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у банка виникло право пред'явити позов до поручителя з 12 квітня 2010 року, тобто з моменту припинення погашення чергових платежів за договором, однак з вимогою до поручителя ПАТ «ПУМБ» звернувся лише 04 березня 2014 року, тобто поза межами, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, шестимісячного строку позовної давності, а тому порука ОСОБА_3 є припиненою.

У вересні 2016 року ПАТ «ПУМБ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 559 ЦК України та дійшов помилкових висновків про припинення поруки. Суд не взяв до уваги, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального рішення апеляційного суду не відповідає.

Суди встановили, що 15 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6631421, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 33 777,00 дол. США строком до 15 липня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 15 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 6640901.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконав. У зв'язку з чим станом на 26 лютого 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 14 912,66 доларів США та 16 000,00 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов'язання, а саме - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настанні строку виконання основаного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом та вбачається з кредитного договору та договору поруки, строк виконання основного зобов'язання встановлено до 15 липня 2015 року.

04 березня 2014 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на підставі пункту 3.1 договору поруки направив поручителю ОСОБА_3 вимогу № КНА-61/105 виконати забезпечене порукою зобов'язання протягом семи банківських днів з дня отримання цієї вимоги, у повному обсязі, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Суди встановили, що починаючи з 12 квітня 2010 року ОСОБА_2 не виконував зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Враховуючи вище зазначене, висновки апеляційного суду щодо визнання договору поруки припиненим з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, є такими, що не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції обставини у справі від яких залежить правильне вирішення спору у повному обсязі не встановив, не правильно застосував норми матеріального права, рішення апеляційного суду не відповідає закону, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило