Єдиний унікальний номер 234/4599/18 Номер провадження 22-ц/4804/107/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/4599/18 за позовом публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Банк «Траст» на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 червня 2018 року (суддя Демидова В.К.),

в с т а н о в и в :

05 квітня 2018 року публічне акціонерне товариство Банк «Траст» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «Траст» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що ПАТ Банк «Траст» відповідно до договору № R161.0016158 від 17 липня 2012 року надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 16276 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 12,49% річних та 1,47 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Відповідач кредит отримав 17 липня 2012 року, що підтверджується меморіальним ордером. Відповідач в порушення умов договору не виконав в повному обсязі взяті на себе обов'язки та порушив умови кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 23 березня 2018 року в сумі 24085,04 грн., з яких: 7796,07 грн.- заборгованість за кредитом, 242,68 грн. - відсотки, 3441,25 грн. - комісія, 12605,04 грн.-пеня. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 24085,04 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 червня 2018 року позов публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Банк «Траст» заборгованість за кредитним договором № R161.0016158 від 17 липня 2012 року в сумі 11480 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ Банк «Траст» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» забороняє банкам нараховувати пеню та/або штрафи нараховані на основну суму заборгованості, тобто пеню на тіло кредиту, про пеню на відсотки у вказаному законі не йдеться, на час проведення антитерористичної операції. Тому судом неправильно тлумачено час проведення антитерористичної операції в населеному пункті місця зареєстрованого проживання відповідача, відтак, необґрунтовано та неправильно застосовано вказаний Закон. Наразі, населений пункт, де зареєстрований та проживає відповідач не є зоною проведення антитерористичної операції. Антитерористична операція у вказаному населеному пункті не проводиться, а сам термін АТО законодавчо змінений. Вважає, що в розумінні цього Закону під визначенням часу дії закону «на час проведення антитерористичної операції» мається на увазі проведення операції у визначеному населеному пункті у визначений час, а не у області загалом, тим паче у минулому. Як було закріплено документально розпорядженням №1053-р Кабінету Міністрів України 30 жовтня 2014 року, яке наразі втратило чинність, починаючи з 30 жовтня 2014 року в м.Краматорськ АТО не здійснюється, тобто не проводиться. Таким чином, антитерористична операція в населеному пункті, де проживає відповідач, проводилася в 2014 році, натомість пеня нарахована позивачем за період з 23 березня 2017 року по 23 березня 2018 року, період проведення АТО та період нарахування пені розмежовані у часі. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, заявлена в позові пеня нарахована не тільки на прострочену заборгованість по тілу кредиту, але і на прострочену заборгованість по відсотках і по комісії, тоді як суд відмовив у задоволенні позову щодо стягнення всієї пені.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за яким відповідач свої зобов'язання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом та пенею, яка підлягає стягненню з відповідача. Позивачем в порушення вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» безпідставно включено до суми заборгованості пеню в сумі 12605,04 грн., яка підлягає виключенню зі складу заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що між публічним акціонерним товариством Банк «Траст» та ОСОБА_1 17 липня 2012 року укладено кредитний договір №R161.0016158, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 16276 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 12,49% річних та 1,47 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 36 місяців, до 17 липня 2015 року, з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом (а.с.10-18).

Факт отримання кредиту підтверджений наявним у матеріалах справи меморіальним ордером (а.с.31).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобов'язання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обов'язок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № R161.0016158 від 17 липня 2012 року станом на 23 березня 2017 року відповідач має заборгованість в сумі 24085,04 грн., з яких: 7796,07 грн. - заборгованість за кредитом, 242,68 грн. - відсотки, 3441,25 грн. - комісія, 12605,04 грн. - пеня (а.с.29-30).

З наданих позивачем копій заяв та додатків до кредитного договору вбачається, що відповідач не оспорював факту отримання ним кредиту та наявності заборгованості (а.с.19-28).

Рішення фактично оскаржене позивачем з підстав неправильної відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з пені з підстав неправильного застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за пенею є правильним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року №1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Краматорськ віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, то втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України 05 листопада 2014 року №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053».

Вищевказаним розпорядженням затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2014 року до зазначених населених пунктів, зокрема, належить місто Краматорськ Донецької області.

Указом Президента України №116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Проте у назві Указу не йдеться про завершення АТО, а текст його не оприлюднений.

Отже, відсутні підстави вважати, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» втратив чинність, оскільки ним прямо визначено, що він втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції та його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Тому посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що термін АТО законодавчо змінений не має правового значення для застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що з 30 жовтня 2014 року у місті Краматорську антитерористична операція не здійснюється також не є підставою для скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, оскільки мораторій на виконання договірних зобов'язань та на нарахування пені на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов'язаннями визначений статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» саме на час проведення антитерористичної операції, який, в свою чергу, визначений частиною 1 статті 1 цього Закону, як час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Тому рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені є вірним та скасуванню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що заявлена в позові пеня нарахована не тільки на прострочену заборгованість за тілом кредиту, але і на прострочену заборгованість по відсотках і по комісії, а суд відмовив у задоволенні позову щодо стягнення всієї пені в порушення вимог статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яка забороняє банкам нараховувати пеню та/або штрафи на основну суму заборгованості.

В межах строку кредитування до 17 липня 2015 року відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 18 липня 2015 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Заперечуючи проти відмови в задоволенні позову про стягнення пені, представник позивача зазначає, що пеня нарахована за період з 23 березня 2017 року по 23 березня 2018 року (а.с.68), тобто за один рік до звернення до суду.

Оскільки право позивача нараховувати проценти та комісію за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти та комісію неустойки за один рік до його звернення до суду.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені вище висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову про стягнення пені (на основну суму заборгованості та пені на суму заборгованості за відсотками та комісією) на підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», таке визначення судом першої інстанції підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення пені на прострочену заборгованість по відсотках і по комісії не призвело до ухвалення незаконного рішення, а тому рішення суду по суті є правильним та підлягає залишенню без змін.

Нових доказів, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, представником позивача не надано.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Банк «Траст» залишити без задоволення.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді І.В. Кішкіна

О.М.Біляєва

В.В.Папоян

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2018 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна