Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 724/681/17

провадження № 61-26217св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - повне товариство «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області, у складі судді Єфтеньєва О. Г., від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області, у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Владичана А. І., Міцнея В. Ф., від 17 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

19 квітня 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовними заявами до повного товариства «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» (далі ПТ «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивачі мотивували свої вимоги тим, що їх було незаконно звільнено із займаних посад у ПТ «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки причини звільнення не відповідають дійсним обставинам справи, відповідач провів звільнення незаконно, з порушенням вимог трудового законодавства.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила поновити її на посаді заступника керівника відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76». Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зобов'язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 20 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

ОСОБА_3 просив поновити його на посаді оцінювача-експерта відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76». Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та невиплачені лікарняні та зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 30 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що видаючи накази про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника керівника відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76» та ОСОБА_3 з посади експерта-оцінювача вказаного відділення у зв'язку із вчиненням ними винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до них як працівників, що безпосередньо обслуговують грошові та матеріальні цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), ПТ «Ломбард «Комод» Горбач ОлександрОлегович і Компанія» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилено, а рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Судом повно встановлено обставини справи, належним чином досліджені докази та обґрунтовано зроблено висновок про відсутність порушень трудового законодавства при звільненні позивачів, оскільки останні, порушивши вимоги посадових інструкцій, вчинили дії, наслідком яких стала втрата до них довіри зі сторони роботодавця.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачів було незаконно та безпідставно звільнено із займаних посад на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки позивачами не вчинялися дії, які б могли свідчити про втрату довіри роботодавця. З наказами про звільнення з роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідачем ознайомлено не було, копії наказів позивачам не видавалися, а були надіслані лише поштою, що є порушенням статті 47 КЗпП України. Відповідач звільнив позивачів без законних на те підстав, а тому зобов'язаний поновити їх на роботі відповідно до положень статті 235 КЗпП України. Відповідач нарахував заробітну плату за період з 01 січня 2017 року по 16 березня 2017 року, але так її і не виплатив. Безпідставним є посилання судів попередніх інстанцій на висновок службового розслідування від 15 березня 2017 року, оскільки він не доводить винних дій позивачів. Суди належним чином не дослідили, в чому полягають винні дії позивачів. Судами при вирішенні даного спору, було проігноровано положення статей 47, 116, 117, 149 КЗпП України.

05 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

30 грудня 2017 року ПТ «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» направило до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, які мотивовано тим, що касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, а прийняті судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства. Роботодавцем правомірно було звільнено позивачів із займаних посад на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 забезпечували збереження матеріальних цінностей, виконували обов'язки з обліку, контролю за рухом і зберіганням таких цінностей, що передбачено посадовою інструкцією. Грубе порушення відповідачами своїх обов'язків в частині недопуску уповноваженої особи роботодавця до приміщення відділення, в якому працювали позивачі, а також відсутність матеріальних цінностей у місці їх зберігання, відмова у їх передачі для зберігання до головного підприємства є достатньою підставою для втрати довір'я до працівників, які відповідали за збереження таких цінностей, їх переміщення та облік.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що наказом товариства № 121-76-к від 12 червня 2015 року ОСОБА_2, заступника керівника відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 82» за сумісництвом, прийнято на посаду заступника керівника відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76» за суміщенням, з правом першого підпису та повноваженнями, згідно Положення про відокремлений підрозділ «Ломбардне відділення № 76», з доплатою 150 гривень на місяць, з 12 червня 2015 року. Цього ж дня, із ОСОБА_2 та ПТ «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» було укладено трудовий договір.

Враховуючи те, що заступник керівника відділення безпосередньо уповноважена на управління відділенням і до її обов'язків входить забезпечення збереження матеріальних цінностей та грошових коштів відділення, а також те, що ОСОБА_2, як заступник керівника відділення, безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності (приймала, повертала предмети закладу та здійснювала звернення стягнення на майно в установлених випадках) та грошові кошти (безпосередньо видавала фінансові кредити споживачам, приймала від споживачів грошові кошти та відсотки за користування) з нею 12 червня 2015 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а. с. 78).

Обов'язки ОСОБА_2 із забезпечення збереження матеріальних цінностей та грошових коштів відділення зазначені у посадовій інструкції заступника керуючого відділенням, а саме пунктах 6, 12-22 (а. с. 80).

На підставі заяви ОСОБА_2, наказом № 121-76-к від 30 червня 2016 року її прийнято на посаду заступника керівника відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76» за основним місцем роботи з правом першого підпису та повноваженнями згідно Положення про відокремлений підрозділ, на умовах повного робочого дня, з посадовим окладом згідно штатного розкладу, з 01 липня 2016 року.

Згідно наказу № 123-76-к від 30 червня 2016 року ОСОБА_3 прийнято на посаду оцінювача-експерта відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76» за сумісництвом на умовах неповного робочого дня, з посадовим окладом згідно штатного розкладу, з 01 липня 2016 року. Цього ж дня, між ним та ПТ Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» було укладено трудовий договір, а 01 липня 2016 року - договір про повну матеріальну відповідальність оцінювача-експерта. Відповідно до вказаного договору позивач ОСОБА_3 несе відповідальність по обслуговуванню та зберіганню матеріальних цінностей. Вказані обов'язки також передбачено посадовою інструкцією оцінювача-експерта (а. с. 89).

Підставою для звільнення позивачів стала доповідна записка директора товариства Горбача О. О. про результати службового розслідування відокремленого підрозділу «Ломбардного відділення № 76», яке проводилось згідно наказу № 76-СР від 10 січня 2017 року.

За результатами роботи комісії з проведення службового розслідування, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили умисні дії, які виразились у порушенні правил проведення та оформлення операцій з грошовими коштами та матеріальними цінностями, ведення облікової та реєструючої систем ломбарду, правил зберігання предметів закладу та грошових коштів. ОСОБА_2 ухилялась від виконання наказів товариства та його керівництва щодо проведення інвентаризації матеріальних цінностей, предметів закладу та грошових коштів відділення, що підтверджується висновком службового розслідування щодо діяльності відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76» повного товариства «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» від 15 березня 2017 року (а. с. 124-127).

Зазначенні порушення з боку заступника керуючого ОСОБА_2, яка фактично здійснювала оперативне управління ломбардним відділенням, та оцінювача-експерта ОСОБА_3 призвели до втрати довіри до них з боку власника і були підставою для звільнення ОСОБА_2 з посади заступника керівника відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76» за основним місцем роботи у зв'язку із втратою довіри, згідно пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, з 16 березня 2017 року, що підтверджується наказом № 47-к від 16 березня 2017 року. Аналогічно був звільнений і ОСОБА_3 з посади оцінювача-експерта відокремленого підрозділу «Ломбардне відділення № 76», що підтверджується наказом № 46-к від 16 березня 2017 року. Зазначені накази, а також повідомлення щодо прибуття до центрального офісу товариства для отримання остаточного розрахунку із заробітної плати та вручення трудових книжок були направлені позивачам 16 березня 2017 року і отримані ними 22 березня 2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 120, 140).

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року по справі № 6-100цс16.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України, 2004 року).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 займала посаду, до кола посадових обов'язків якої входить обслуговування операцій з грошовими коштами та матеріальними цінностями і контроль за діяльністю підлеглих осіб, а ОСОБА_3 займав посаду оцінювача-експерта, до кола посадових обов'язків якої входить обслуговування та зберігання матеріальних цінностей. Винні дії позивачів встановлені комісією ПТ «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» та зафіксовані у висновку службового розслідування щодо діяльності вказаного товариства від 15 березня 2017 року.

Позивачами не надано доказів, які б спростовували порушення, встановленні у вказаному висновку.

Судами правильно встановлено, що позивачі безпосередньо обслуговують грошові та матеріальні цінності, а тому видаючи накази про їх звільнення із роботи у зв'язку з вчиненням ними винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до них як працівників, ПТ «Ломбард «Комод» Горбач Олександр Олегович і Компанія» правильно застосувало до трудових правовідносин положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України та діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Судами також було встановлено, що структурним підрозділом Державної служби України з питань праці, яка реалізує державну політику в сфері охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю під час перевірки ПТ «Ломбард «Комод» Горбач ОлександрОлегович і Компанія» порушень порядку звільнення позивачів на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України встановлено не було.

Враховуючи заявлені позивачами вимоги, посилання останніх на те, що із наказами про звільнення їх було ознайомлено не особисто, а через засоби поштового зв'язку, не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій.

Позивачі не заявляли позовних вимог щодо стягнення заробітної плати за час затримки її виплати при звільненні (заявлені вимоги лише про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а тому суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про проте, що видаючи накази про звільнення позивачів з роботи у зв'язку з учиненням ними винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до них як працівників, що безпосередньо обслуговують грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), роботодавець діяв відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта