Справа № 507/239/18
Провадження № 2/507/188/2018
Номер рядка звіту 26
РІШЕННЯ
"26" листопада 2018 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді - Дармакуки Т.П.
при секретарі Копищик М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Любашівка справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в с т а н о в и в :
Представник позивача надав суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність (а.с.160
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та надав клопотання про застосування строків позовної давності. (а.с.65,164)
Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв'язок між собою, відповідно до ст..89 ЦПК України, приходить до наступного висновку.
Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.( ч. 1ст. 1054 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом встановлено, що 10 червня 2013 р. сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Так, згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 10.06.2013 року (а.с.7), ОСОБА_1А.А. звернувся до позивача щодо отримання кредиту. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письвому вигляді; своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування; також відповідач погодився, що його заява разом з памяткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг.
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 19.07.2018 року (а.с.93 ) відповідач отримав кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Згідно витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затвердженого наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 ( а.с. 9-32) :
2.1.1.2.11 карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно;
2.1.1.5.5. - позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, сплачувати комісію на умовах, передбачених договором;
2.1.1.7.6. - при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.
Наданий Банком розрахунок заборгованості (а.с.4-5, 126 )свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконував.
Щодо нарахування позивачем заборгованості за відсотками , враховує наступне.
Аналізуючи наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку, що на момент отримання кредиту відповідачем відсотки за користування кредитом нараховувались виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту. При проведенні розрахунку з 01 вересня 2014 року позивач застосував процентну ставку - 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року - 43,20%.
Відповідно до положень ст.1056-1 ЦП України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніше, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Таким чином, із змісту наведеної норми вбачається, що зміна процентної ставки за кредитним договором має визначатись сторонами у договорі.
Обґрунтовуючи підвищення процентної ставки в односторонньому порядку позивач вказував, що таке право йому надано положеннями Умов та правил надання банківських послуг.
Між тим, вказані Умови не містять реквізитів щодо їх ідентифікації, а саме відсутній їх номер, дата, підпис позичальника, вказані Умови мають підпис лише керівника Банку.
Враховуючи, що підпис відповідача на наданому позивачем тексту Умов відсутній, то зміна процентної ставки застосована позивачем є односторонньою її зміною, що заборонено наведеними правовими нормами.
За таких обставин підстав для застосування підвищеної процентної ставки немає.
Таким чином, суд не може прийняти як належний доказ надані позивачем розрахунки заборгованості процентів за користування кредитом та загальної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.
Розмір заборгованості за процентами станом на 30 серпня 2014 року в розрахунку банку визначено правильно 173 грн. 73 коп. ( а.с.5), а проценти за період з 1 вересня 2014 року по 30 вересня 2018 року складають 959 грн. 27 коп., розрахунок: 772 грн.57 коп. (заборгованість за кредиту) х 30 % : 360 днів х 1490 днів (кількість днів, за яку нараховується заборгованість )= 959 грн. 27 коп.
Таким чином , проценти за період з часу користування кредитними коштами становлять 1 133 грн. (959 грн. 27 коп. + 173 грн. 73 коп.).
Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності.
Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК україни).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.10.2018 року відповідач отримав кредитну картку з терміном дії до 11/16,а за наявним в матеріалах справи розрахунком останній платіж відповідачем здійснено 24 квітня 2014 року.
Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.
Врахувавши дату здійсненого відповідачем останнього платежу (24 квітня 2014 року), закінчення строку дії картки (останній день листопада 2016 року), а також пред'явлення банком позову 21 лютого 2018 року, суд приходить до висновку , звернувся до суду в межах строку позовної давності за основною вимогою.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобов»язань, то суд виходить з наступного.
Заперечуючи проти позову, відповідач подав до суду заяву щодо застосування строків позовної давності. Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Разом із цим, аналіз норм ч.2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховуються, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Оскільки відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, пеня нарахована в межах строку позовної давності за основною вимогою, але обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням Банку до суду, тому до стягнення з відповідача на користь Банку підлягає пеня у розмірі 1200 грн., оскільки із розрахунку позивача вбачається, що відповідачу нараховано пеню по 100 грн. щомісячно.
Оскільки пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є порушенням положень, закріплених у статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, на що вказав Верховний Суд України в своїй постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 2116 грн. 52 коп. необхідно відмовити
Таким чином, позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 3105 грн. 57 коп., яка складається з наступного: 772 грн.57 коп. - заборгованість за кредитом; 1133 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 200 грн. - заборгованість за пенею.
Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов»язані із сплатою судового збору у розмірі 121 грн. 74 коп.
Підстави для негайного виконання рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.
На підставі викладеного , керуючись ст.133, 141, 258259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 554, 625, 1049-1050, 1054-1055 ЦК України , суд
В и р і ш и в :
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Т.П. Дармакука