Провадження № 2/344/3705/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Антоняка Т.М.

секретаря - Максимів Н.С.

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Маланюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Португальської Республіки без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, на період з 01.11.2018 року по 01.11.2019 року; стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 704,80 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.12.2015 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. За час проживання в шлюбі в сторін народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із позивачем. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, зв'язок з дитиною не підтримує. У зв'язку із тим, що матір позивача - ОСОБА_7, проживає у Португалії, вона має змогу разом із дитиною відвідати її. Позивач має намір ближче познайомити доньку з її бабусею, з місцевістю та культурою цієї країни, забезпечити повноцінний відпочинок в Португальській Республіці для підвищення рівня світогляду дитини, покращення її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Тому просить надати дозвіл на виїзд дитини на відпочинок за кордон без дозволу (без згоди) та супроводу батька.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи заяви у повному обсязі. Просила задовольнити позов.

Відповідач та його представник заперечили щодо позову з тих підстав, що відповідач не вважає себе біологічним батьком дитини, а тому не дає дозвіл на виїзд її за кордон, оскільки має намір встановити в судовому порядку, через проведення судово-медичної експертизи (ДНК) справжнє батьківство дитини. У позовній заяві позивач не вказала конкретне місце - місто перебування неповнолітньої дитини, а також вказала дуже великий період - один рік перебування дитини за кордоном, з огляду на що будуть порушені права відповідача, який юридично оформлений батьком щодо дитини і він не зможе виконувати встановлені законом обов'язки.

Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 8).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.12.2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, зареєстрований 02.03.2013 року у відділі РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 209. Неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживання з матір'ю ОСОБА_5. Також, ухвалено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2, індетифікаційний номер - НОМЕР_2, аліменти на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від заробітку ОСОБА_2 щомісячно до досягнення донькою повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 02.12.2015 року (а.с. 9-11).

З метою відпочинку та оздоровлення, позивач бажає здійснити виїзд з дитиною за кордон.

Стаття 33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Частиною 3 ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Згідно ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. У відповідності з вимогами п. 4 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З огляду на вищенаведене, зважаючи, суд вважає безпідставними заперечення відповідача на позов, з огляду на те, що надання дозволу малолітній дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за кордон відповідатиме її інтересам, забезпечить її відпочинок для покращення її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, підвищення рівня світогляду дитини.

Враховуючи те, що дитина потребує оздоровчого відпочинку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність надання дозволу малолітній дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, закордонний паспорт № НОМЕР_3 від 29.05.2018 року на тимчасовий виїзд за межі України до Португальської Республіки, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, на період з 01.12.2018 року по 01.11.2019 року, у супроводі матері - ОСОБА_5.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст. 33 Конституції України, ст.ст. 7, 150,155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 89, 263-265, 268, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, закордонний паспорт № НОМЕР_3 від 29.05.2018 року на тимчасовий виїзд за межі України до Португальської Республіки, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, на період з 01.12.2018 року по 01.11.2019 року, у супроводі матері - ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено 27.11.2018 року.