Справа № 265/6055/18
Провадження № 2/265/1488/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 листопада 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2018 року позивач в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач є його колишньою дружиною, з якою вони проживали разом без реєстрації шлюбу, та яка зареєстрована у вказаній квартирі з 21 вересня 2012 року по даний час. Проте з січня 2017 троку відповідач у належній йому квартирі не проживає, адже забрала свої речі та з власної волі виїхала з житла. З того часу вона участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає, добровільно з реєстрації за вказаною адресою не знялась, її місцезнаходження (перебування) позивачу невідоме. Вважає, що відповідач, не проживаючи у квартирі понад встановлений статтею 405 ЦК України строк, втратила право користування жилим приміщенням та просить визнати її такою.

Сторони до судового засідання не прибули.

Позивач та його представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечують, позовні вимоги підтримують.

Відповідач за місцем реєстрації судові повістки не отримує, конверти повернуті поштовим відділенням за закінченням строків зберігання.

За наведених обставин суд, зі згоди позивача та його представника, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

Як зазначає позивач, ОСОБА_3 - його дружина, з якою вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Будь-яких доказів на спростування наведеної обставин суду не надано.

Згідно інформації Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області від 25 червня 2018 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрована у АДРЕСА_5 з 21 вересня 2012 року по теперішній час.

Позивач також зазначає, що відповідач, будучи зареєстрованою у приміщенні, в ньому не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає.

Відповідно до ст.ст. 317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

З акту Комітету самоорганізації населення «Центральний», складеного 10 липня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у квартирі АДРЕСА_3 не проживає з січня 2017 року.

Аналогічні лані містить довідка КСН «Центральний» від 10 липня 2018 року.

Отже враховуючи, що відповідач, будучи членом сім'ї позивача (власника будинку), понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відкриваючи провадження по справі, суд задовольнив клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ч. 6 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які його понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, а також те, що рішення ухвалено на користь позивача, судовий збір у розмірі 704,80 гривень на користь держави належить стягнути з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282, 259-261, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду

Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 22 листопада 2018 року.

Суддя: