ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1364/18 Справа № 199/8762/17 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газосантехмонтаж»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетрвоська від 06 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газосантехмонтаж» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 28 січня 2013 року між ним та ТОВ «Газосантехмонтаж» було укладено трудовий договір строком до 28 лютого 2013 року.

Наказом № 28/01-03 від 28 січня 2013 року його було прийнято на посаду електромонтажника ТОВ «Газосантехмонтаж». Наказом № 28/02-03 від 28 лютого 2013 року звільнено з займаної посади електромонтажника ТОВ «Газосантехмонтаж» у зв'язку із закінченням трудового договору. Однак, його трудова книжка залишилася у відповідача та до теперішнього часу йому не повернута, з наказом про звільнення його не ознайомлено, в зв`язку з чим він був вимушений звернутись до суду з позовом про встановлення факту перебування в трудових відносинах.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, його позовні вимоги до ТОВ «Газосантехмонтаж» про встановлення факту перебування в трудових відносинах задоволено у повному обсязі.

16 травня 2013 року його було звільнено з підприємства та з червня 2013 року йому перестали виплачувати заробітну плату, але трудову книжку йому не видали.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року у задоволені його позову про визнання незаконним дій щодо припинення трудових відносин та поновлення на роботі було відмовлено.

Станом на грудень 2017 року він так і не отримав трудову книжку у відповідача, а саме 55 місяців з червня 2013 року по грудень 2017 року.

Вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у розмірі 83 875 грн.

На підставі зазначеного вище, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 83 875 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетрвоська від 06 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Газосантехмонтаж» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 67 161 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, за відсутності належних та допустимих доказів, оскільки робота згідно укладеного між сторонами договору від 28 січня 2013 року, робота по договору не є для робітника основною, трудова книжка зберігається по основному місцю роботи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що трудовим законодавством встановлений обов'язок роботодавця щодо ведення трудових книжок, саме роботодавець у разі неподання трудової книжки працівником, мав би виконати свій обов'язок та зобов'язати працівника надати трудову книжку, а у разі її втрати видати дубікат, і таким чином виконати вимоги трудового законодавства.

Судом встановлено, що 28 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Газосантехмонтаж» було укладено трудовий договір строком до 28 лютого 2013 року. Наказом № 28/01-03 від 28 січня 2013 року було прийнято на роботу в ТОВ «Газосантехмонтаж» на посаду електромонтажника по строковому трудовому договору від 28 січня 2013 року, строком до 28 лютого 2013 року. Наказом № 28/02-13 від 28 лютого 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади електромонтажника ТОВ «Газосантехмонтаж» у зв`язку із закінченням трудового договору від 28 січня 2013 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Газосантехмонтаж» про встановлення факту перебування в трудових відносинах задоволено у повному обсязі.

Згідно вищезазначеного рішення було встановлено факт перебування ОСОБА_1 з ТОВ «Газосантехмонтаж» в трудових відносинах на посаді електромонтажника в період з 01 березня 2013 року по 16 травня 2013 року.

В мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року зазначено, що судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що трудова книжка позивача знаходиться у ТОВ "Газосантехмонтаж".

В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем трудової книжки після його звільнення відповідачем 16 травня 2013 року.

17 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений інший строковий трудовий договір строком на один місяць до 17 жовтня 2013 року. Наказом № 17/09-01 від 17 вересня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду електрика за трудовим договором.

Наказом № 17/10-13 від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звільнено з посади електромонтажника у зв'язку із закінченням трудового договору від 17 вересня 2013 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання незаконним дій щодо припинення трудових відносин 17 жовтня 2013 року та поновлення на роботі було відмовлено в зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданих ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області листом від 11.09.2015 року № 4701/6/04-61-11-01-65/2, ОСОБА_1 сплачував податки з отриманих сум за період з 01.03.2013 по 16.05.2013.

Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд взяв до уваги зазначену довідку.

Так, із довідки вбачається, що заробітна плата позивача за січень та лютий 2013 року складає 1220 грн. та 1830 грн., з дня звільнення позивача з підприємства до дня ухвалення рішення (з 17.10.2013 по 06.03.2018) складає 1101 робочій день, при п'ятиденному трудовому тижню, тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 67 161 грн. ((1220 грн. + 1830 грн.) : 50 (кількість відпрацьованих робочих днів) х 1101 (робочі дні затримки).

Встановивши зазначені обставини, керуючись ст.ст. 3, 21, 24, 47, 48, 116, 235 КзпП України, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мін'юсту та Мінфіну від 28 червня 1993 № 43, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, підлягають відхиленню, оскільки судом в повному обсязі досліджено обставини справи та надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

В мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року, якою залишено без змін рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2016 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Газосантехмонтаж» про встановлення факту перебування ОСОБА_1 з ТОВ «Газосантехмонтаж» в трудових відносинах на посаді електромонтажника в період з 01 березня 2013 року по 16 травня 2013 року зазначено, що судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що трудова книжка позивача знаходиться у ТОВ «Газосантехмонтаж».

Згідно ч.ч.1, 4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Таким чином є встановленим факт перебування трудової книжки позивача у відповідача.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Чинним законодавством передбачено, що обов'язок довести відсутність своєї вини покладається на роботодавця.

В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем трудової книжки після його звільнення відповідачем 16 травня 2013 року.

Посилання відповідача на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року, яким встановлено, що доказів знаходження трудової книжки ОСОБА_1 в ТОВ «Газосантехмонтаж» позивачем не надано, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в даному рішенні мова йде про інший строковий трудовий договір, укладений між сторонами 17 вересня 2013 року строком на один місяць до 17 жовтня 2013 року, в якому дійсно зазначено, що трудова книжка працівника зберігається за основним місцем роботи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення та порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи висновки суду першої інстанції не спростовують, зводяться до необґрунтованої незгоди з позовними вимогами, яким судом першої інстанції надано об'єктивну оцінку на підставі вимог діючого законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газосантехмонтаж» - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетрвоська від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова