Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 644/6810/15-ц

провадження № 61-31976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

представники відповідача: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

третя особа - ОСОБА_13,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у складі судді Матвієвської Г. В. від 12 травня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Кругової С. С., Пилипчук Н. П. від 22 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, , в обґрунтування якого зазначив, що на підставі судового рішення він та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що вони не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просив виділити йому у користування кімнату № 6 площею 12,1 кв.м та ? частину лоджії площею 3,7 кв.м.; ОСОБА_8 виділити кімнату № 5 площею 17,1 кв.м та ? частину лоджії площею 3,7 кв.м.; залишити у загальному користуванні: передпокій (кімната № 2), санвузол (кімната № 3) та кухню; здійснити перерозподіл часток у праві власності, відповідно до якого його часта становить 42/100 замість ?, а частка ОСОБА_8 Сскладає 58/100 замість ?, у зв'язку із чим стягнути з останньої на його користь грошову компенсацію у розмірі 48217 грн та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року позов задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_4, а саме на належну йому 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 виділено у користування житлову кімнату № 6, площею 12,1 кв.м, та 1/2частини лоджії, площею 3,7 кв.м. Залишено у спільному користуванні співвласників місця загального користування: приміщення загальною площею 10,2 кв.м (24,6x12,1:29,2), а саме: передпокій (кімната № 2), санвузол (кімната № 3) та кухня (кімната № 4).Ухвалено, що в житловому приміщенні № 6, площею 12,1 кв. м, необхідно віконний блок демонтувати, підвіконну частину отвіру довжиною, необхідною для встановлення дверей, розібрати, встановити засклені балконні двері та вікно. Систему опалення переобладнати. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сторони у справі, які є співвласниками спірної квартири, не дійшли згоди про порядок володіння та користування спільним майном, а тому такий порядок має бути визначений судом шляхом виділення у користування ОСОБА_4 житлової кімнати № 6, площею 12,1 кв.м, та 1/2 частини лоджії, площею 3,7 кв.м., із залишенням інших приміщень у загальному користуванні.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року змінено в частині розподілу судових витрат. Доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту «Виділити у користування ОСОБА_8 кімнату № 5 площею 17,1 кв.м., 1/2 частини лоджії площею 3,7кв.м». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши незазначення місцевим судом приміщення, які підлягають виділу у користування другому співвласнику квартири, дійшов висновку про зміну рішення місцевого суду.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить частково змінити рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано доказ щодо перерозподілу часток та отримання компенсації у зв'язку із зменшенням ідеальної частки позивача у спірній квартирі.

Судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржується, а тому на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється (статті 400 ЦПК України).

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_8, у якому відповідач зазначає про те, що квартира не може бути поділена в натурі, а тому є необґрунтованим посилання позивача на те, що визначення порядку користування квартирою є підставою для перерозподілу ідеальних часток співвласників та сплати грошової компенсації.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд встановив, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 липня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 належить на праві власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Згідно з планом квартири приміщення складається з кімнат: № 5 площею 17,1 кв. м, № 6 площею 12,1 кв. м, кухні № 4 площею 8,8 кв. м, вбиральні № 3 площею 5,4 кв. м., передпокою № 2 площею 10, 4 кв. м., лоджіє площею 7,4 кв. м. Загальна площа квартири становить 57,5 кв. м.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 356, частини першої - третьої статті 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року (із подальшими змінами) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до висновку призначеної ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року судової будівельно-технічної експертизи від 29 лютого 2016 року запропоновано за другим варіантом виділити одному із співвласників в особисте користування житлову кімнату площею 17,1 кв. м. (№ 5 відповідно до плану квартири) і ? частини лоджії 3,7 кв.м. (разом 20,8 кв.м), що на 4,6 кв.м. більше, ніж припадає на його частку, а іншому співвласнику виділити житлове приміщення площею 12,1 кв.м. (№ 6 відповідно до плану квартири) та ? частини лоджії 3,7 кв.м. (разом 15,8 кв.м.), що на 4,6 кв.м. менше, ніж припадає на його частку. Кухню, площею 8,8 кв.м., вбиральню 5,4 кв.м., передпокій - 10,4 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників.

Оскільки предметом заявленого ОСОБА_4 позову є вимога про визначення порядку користування житловим приміщенням, питання щодо виділу чи поділу нерухомого майна судом не вирішувалось, то правильними є висновки апеляційного суду, що передбачені законом підстави для перерозподілу часток у праві власності на спірне майно та відповідно стягнення на користь одного із співвласників грошової компенсації, відсутні.

Разом з цим, змінюючи рішення місцевого суду, апеляційним судом враховано, що правильно обравши варіант користування житловим приміщенням, за яким сторонам виділяються приміщення, розмір яких найбільше відповідає розміру часток сторін у праві власності, суд першої інстанції не зазначив приміщення, які виділяються у користування другому співвласнику.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про перерозподіл часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та про стягнення грошової компенсації у зв'язку із зменшенням частки залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило