КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц//824/3527/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КоптєловаО.Р. про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2. звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Зазначав, за змістом, що 28 лютого 2008 року позивачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з метою здійснення оплати за яким між ним та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі - ВАТ «Сведбанк») того ж дня було укладено кредитний договір № 2615/0208/71-010 від 28 лютого 2008 року та в забезпечення виконання по вказаному кредитному договору також було укладено іпотечний договір №2615/0208/71-010-Z-10 від 28 лютого 2008 року.

Кредитний договір було укладено на умовах запропонованих банком та кредит було видано за рекомендацією працівників банку в іноземній валюті та надано суму, у розмірі 82500 дол. США.

В послідуючому укладалися додаткові угоди до кредитного договору та договору іпотеки.

Позивач зазначав, що укладений кредитний договір суперечить вимогам законодавства України, а саме Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема банком не було виконано переддоговірну роботу з позивачем, а також під час підписання оспорюваного правочину банк не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформацію про умови кредитування, не повідомив також позивача, що останній після підписання оспорюваного кредитного договору повинен сплатити комісію банку та правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Посилаючись на зазначене та те, що кредит видано в іноземній валюті, що суперечить вимогам ст. 32 Закону України «Про національний банк України», якою встановлено заборону обігу і використання, як засобу платежу на території України, інших грошових одиниць, окрім національної валюти, з посиланням на вимоги ст. 203, 215, 227 ЦПК України, просить:

- визнати недійсним кредитний договір № 2615/0208/71-010 від 28 лютого 2008 року, з урахуванням додатків та додаткових угод, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»;

- визнати недійсним іпотечний договір №2615/0208/71-010-Z-10 від 28 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстровано в реєстрі за № 1041;

- зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коптєлову О.Р. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором №2615/0208/71-010-Z-10 від 28 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстровано в реєстрі за № 1041, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», а саме нерухоме майно - - двокімнатну квартиру№54, загальною площею 45,10 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази того, що в момент укладання кредитного договору позивач був ознайомлений з усіма умовами кредитування, які пропонуються банком в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Окрім цього, в кредитному договорі відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: детальний розпис загальної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача: графік платежів з відомостями (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом; сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту; графік погашення процентів за користування кредитними коштами.

В скарзі також зазначено, що у кредитному договорі порушуються права позивача на вільне волевиявлення щодо укладання правочинів, при цьому, зазначені банком під час укладання спірного кредитного договору умови виконані не були, кредитний договір не містить застережень щодо прав і обов'язків сторін у випадку зростання курсу долара США, що позбавило позичальника можливості планувати суму коштів, яку йому необхідно буде заплатити в рахунок погашення кредиту.

Посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 28 лютого 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», було укладено кредитний договір № 2615/0208/71-010, згідно умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту, у розмірі 82 500 дол. США, на строк до 28 лютого 2023 року включно (а.с.15-19).

14 грудня 2011 року між позивачем та банком було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2615/0208/71-010 від 28 лютого 2008 року, згідно з яким сторони погодили, що на дату укладання даного договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 75120 дол. США (а.с.27-28).

Встановлено, що цільове призначення кредиту - на придбання квартири АДРЕСА_1

Таким чином, підписавши кредитний договір від 28 лютого 2008 року позивач вступив в договірні відносини з банком. У вказаному договорі сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі, зокрема, із зазначенням терміну виконання зобов'язань відповідачем.

У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором від 28 лютого 2008 року, між позивачем та банком було укладено іпотечний договір №2615/0208/71-010-Z-10 від 28 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., зареєстровано в реєстрі за № 1041. Згідно умов вказаного договору, позивач передав банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 45,10 кв.м., під № 54, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка на даний час використовується сім'єю позивача (а.с.29-32).

До вищевказаного іпотечного договору між позивачем та банком було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 від 14 грудня 2011 року до договору іпотеки від 28 лютого 2008 року (а.с.33).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (у минулому - ВАТ «Сведбанк») та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договором (а.с.84-101).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги проте, що в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази того, що в момент укладання кредитного договору позивач був ознайомлений з усіма умовами кредитування, які пропонуються банком в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами Національного банку України, ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони визнали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, згідно п. 10.1 кредитного договору від 28 лютого 2008 року, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору до нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов'язані з підприємницькою діяльністю, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходився під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Позичальник гарантує, що на момент укладання цього договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати цей договір та виконувати усі умови, визначені у ньому (а.с.18).

За таких обставин, посилання апеляційної скарги про необізнаність позичальника із умовами кредитування спростовується змістом кредитного договору, який був підписаний ОСОБА_2.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно ст. ст. 6, 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що в кредитному договорі відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, та посилання апеляційної скарги на те, що у кредитному договорі порушуються права позивача на вільне волевиявлення щодо укладання правочинів, при цьому, зазначені банком під час укладання спірного кредитного договору умови виконані не були, кредитний договір не містить застережень щодо прав і обов'язків сторін у випадку зростання курсу долара США, що позбавило позичальника можливості планувати суму коштів, яку йому необхідно буде заплатити в рахунок погашення кредиту, також не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

Згідно умов кредитного договору від 28 лютого 2008 року, усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в доларах США (п.3.1 кредитного договору).

Пунктом 10.10 вказаного кредитного договору встановлено, що сторони цього договору погодили, що з укладання цього договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Матеріали справи свідчать, що банк свої зобов'язання виконав, зворотне позивачем не спростовано, а тому кредитний договір підлягає до виконання згідно з викладеними у ньому умовами у повному обсязі.

Правові підстави до визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки відсутні.

З огляду на викладене, висновки районного суду щодо необґрунтованості позовних вимог колегія суддів визнає такими, що ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: