Ухвала

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/11593/13-ц

провадження № 61-17702св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - перший заступник Київської місцевої прокуратури № 10,

відповідачі: Київська міська рада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року перший заступник Київської місцевої прокуратури № 10 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради (далі - КМР), ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення, державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу та договору дарування, відновлення становища, яке існувало.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що пунктом 1 рішення КМР VII сесії XXIV скликання від 24 червня 2004 року № 326-2/1536 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.На підставі вказаного рішення Головним управлінням земельних ресурсів виконкому Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1.31 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, а 17 грудня 2008 року ОСОБА_5 подарував її ОСОБА_6

Прокурор указував, що спірна земельна ділянка знаходиться на території «Сирецького гаю», тобто відноситься до земель природно-заповідного фонду, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об'єктів, що перебувають під особливою охороною. Згідно з інформацією Державної екологічної інспекції у м. Києві земельна ділянка знаходиться у парковій зоні та віднесена до земель рекреаційного призначення та відповідно до статті 51 ЗК України охоплюється забороною та обмеженнями щодо її використання.

Посилаючись на викладене позивач, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати незаконним та скасувати рішення КМР від 24 червня 2004 року № 326-2/1536 у частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01-7-00795, виданий 26 жовтня 2004 року ОСОБА_4 на підставі рішення КМР від 24 червня 2004 року № 326-/153, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га розташованої по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 13 жовтня 2005 року; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01-7-00842, виданий 23 листопада 2005 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 жовтня 2005 року № 3921; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,10 га розташованої по АДРЕСА_1, укладений 17 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; відновити становище, яке існувало до порушення шляхом визнання права власності на земельну ділянку площею 0,10 га розташованої по АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Києва.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року у задоволенні позову першого заступника Київської місцевої прокуратури № 10 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів щодо належності спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення (території лісопарку «Сирецький гай»), рішення про передачу земельної ділянки у власність прийнято з дотриманням вимог чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства. Територіальна громада є окремим від держави суб'єктом права власності на землю, а тому порушення прав та законних інтересів територіальної громади на землю жодним чином не зачіпає будь-яких прав та інтересів держави. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року у справі № 2а-16918/12/2670, встановлено, що КМР, приймаючи рішення від 24 червня 2004 року № 326-2/1536 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд», діяла у порядку та у межах, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельним кодексом України, рішенням IX сесії XXIII скликання КМР від 14 березня 2002 року № 313/1747 «Про затвердження Порядку набуття права на землю юридичними особами та громадянами в м. Києві».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2017року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що доказів на підтвердження позовних вимог та доводів апеляційної скарги про знаходження спірної земельної ділянки в зеленій зоні, що відносило б її до категорії земель рекреаційного призначення на час її відведення для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, позивачем не надано та на наявність таких не вказано.

У травні 2017 року заступник прокурора міста Києва подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного міста Києва від 06 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що на час відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_4 діяв наказ Держкомстату України від 05 листопада 1998 року № 377, яким затверджено Інструкцію з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 66-зем, 2-зем), яка розроблена відповідно до Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 року № 15 «Про порядок ведення державного земельного кадастру», в частині кількісного обліку земель. Відповідно до земельно-кадастрової інформації на спірну земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 (дані за формою 6-зем, яка міститься в матеріалах кадастрової справи) земельна ділянка була відведена за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів, а саме: землі, не передані у власність або не надані у користування, а також землі, право власності на які або користування якими припинене відповідно до статей 27, 28 ЗК України. Земельна ділянка до прийняття оспорюваного рішення КМР належала до території зелених насаджень загального користування, а тому передача її у приватну власність суперечить положенням статей 51, 52, 83 ЗК України. На спірній земельній ділянці загальною площею 0,10 га (1000 кв. м) росте 24 дерева та 600 кв. м газону, що свідчить про щільність її озеленення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом першого заступника Київської місцевої прокуратури № 10 до Київської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу та договору дарування, відновлення становища, яке існувало до порушення, за касаційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного міста Києва від 06 квітня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик