Справа № 2-о/756/550/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Бондаренко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа - Оболонський районний відділ у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із зазначеною заявою. В обґрунтування позову зазначено, що вона є рідною донькою померлого ОСОБА_2 1929 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. у м. Стаханові Луганської обл. Зі слів заявника, вона звернулась до заінтересованої особи щодо державної реєстрації смерті своєї матері, але їй було відмовлено.

Тому заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, гр. України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. у м. Кадіївка Луганської обл.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясував наступне.

При цьому ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Як роз'яснено у п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

У відповідності до ст. 217 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 народилась у сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 22.06.1994 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 1956 р.н. було укладено шлюб, і прізвище заявника стало «ОСОБА_1».

При цьому ІНФОРМАЦІЯ_4 р. у м. Стаханов Луганської обл., яка є тимчасово окупованою РФ територією України помер ОСОБА_2 1929 р.н., і причиною смерті є хронічна недостатність, дифузний кардіосклероз.

Порядок встановлення факту смерті та її причин, встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженою наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 (Інструкція).

Як з'ясовано судом, у відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання (ч. 3 ст. 17 Закону).

У відповідності до вимог п. 3 Розділу 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджених наказом МЮУ від 18.10.2000 р. № 52/5, у зв'язку із неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану АРК та м. Севастополя на тимчасово окупованій території проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території.

У відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УІІ від 20.10.2014 передбачає, що внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Як з'ясував суд та вбачається з матеріалів справи, зацікавлена особа - Оболонський районний відділ у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві видала 22.11.(як вказано у даному документі).20189 р. відмову у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 вказавши (таким чином стверджуючи), що це відбулось у «квазідержаві - ЛНР» - на окупованій РФ території України.

У даному випадку суд вважає за доцільне послатись на Лист ВССУ від 11.04.2017 №9-697/0/4-17 щодо недопустимості використання назв ДНР та ЛНР.

Так з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Тиrkey», «Cyprusv v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Other v. Moldova and Russia») у зазначеному листі зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

«Результати аналізу судової практики щодо питань, які були предметом зазначеного листа, свідчать про те, що у цілому суди належним чином реалізують положення статті 257-1 ЦПК України та здійснюють розгляд по суті заяв, регламентованих цією правовою нормою.

У цьому контексті слід зважати на те, що така практика є неприпустимою, оскільки факт існування ані так званої «Донецької народної республіки», ані так званої «Луганської народної республіки» не визнається органами влади України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визнані тимчасово окупованими територіями відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

Внаслідок цього, судами при задоволенні заяв про встановлення фактів, які мають юридичне значення та які мали місце в окремих районах Донецької та Луганської областей, що визнані тимчасово окупованими територіями, у резолютивній частині відповідних рішень зазначається коректна назва населених пунктів, в яких мав місце встановлений факт (село, селище, місто; район; область) з урахуванням вимог Конституції України у цій частині, наприклад, «місто Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області, Україна» тощо.

Також з огляду на вимоги Конституції України при позначенні місця настання певного факту відсутні підстави використовувати такі формулювання, як «Донецька народна республіка (територія, непідконтрольна державній владі України)», «Донецька народна республіка, яка є тимчасово окупованою територією», «самопроголошена Донецька народна республіка» тощо.»

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Суд з'ясувавши усі обставини справи вважає за доцільне вказати, що за час з вересня по листопад 2018 р. до суду вдруге надходить заява про встановлення факту смерті саме ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, і жоден заявник, а це у вересні - ОСОБА_6 та у листопаді - ОСОБА_1, не вказують про зацікавлених осіб прямої спорідненості між собою.

А так як усі по справі докази свідчать про можливість встановити факт смерті ОСОБА_2 у м. Стаханов Луганської обл. Україна, то суд задовольняє заяву ОСОБА_1, незважаючи на відсутність інших зацікавлених осіб.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», постановою Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», листом ВССУ від 11.04.2017 №9-697/0/4-17, ст. 12, 19, 42, 81, 89, 263, 265, 315, 319, 354-355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт смерті гр. України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, особи чоловічої статі, уродженця с. Ворошилівськ Базалійського району Хмельницької обл., який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. у м. Стаханов Луганської обл. Україна, і причиною смерті є хронічна недостатність, дифузний кардіосклероз.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя К.А. Васалатій