АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1797/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Кирилюк Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 вересня 2018 року, постановленого під головуванням судді Кирилюк Н.А., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення , -

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення , мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін по справі є діти: син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2010 року на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх синів з ОСОБА_6 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно на кожну дитину окремо до повноліття.

Індексація розміру аліментів проводилась, і відповідно до виконавчого листа № 2-106/2010 року виданого 10.12.2014 року, станом на 31.05.2017 року існує заборгованість в розмірі 13 111 грн. 11 коп.

Позивач зазначає, що син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, а син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час навчається на 1-му курсі Національної Академії сухопутних військ ім. Гетьмана П.Сагайдачного.

Визначений в 2010 році розмір аліментів в сумі 250 грн. щомісячно не забезпечує встановленого законом прожиткового мінімуму доходів, а її пенсія по інвалідності не є значною і не забезпечують в повній мірі потреби сина.

З таких підстав просила суд змінити розмір стягуваних з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначених рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 26.02.2010 року та стягнути з ОСОБА_6 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, а по справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при постановленні рішення судом першої інстанції порушені розумні строки розгляду справи. Також судом не доведені обставини факту того, що відповідач не приділяє належну увагу сину ОСОБА_10, як це передбачено ст. 3 Конвенції про права дитини та забезпечує інтереси і благополуччя сина. Не взяв до уваги той факт, що матеріальний стан позивачки, яка є особою, яка має 2-гу групу інвалідності та отримує мінімальну пенсію не в змозі належним чином забезпечити сина, а відповідач отримує грошове забезпечення як військовослужбовець і має достойну заробітну плату, а лише послався на те, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а їхній син ОСОБА_10 перебуває на державному утриманні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги по наступних підставах

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином сторін по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (а/с 6).

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно, починаючи з 01.01.2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про збільшення розміру аліментів .

Збільшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 до 500 грн. щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2015 року до досягнення сином повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах з урахуванням індексації від 14.12.2017 року Вих. № 2/105/2010 заборгованість станом на 31.05.2017 року становить 13 111 грн. 11 коп.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є особою, яка має 2-гу групу інвалідності та отримує мінімальну пенсію. Інвалідність встановлена в 2008 році.

Також встановлено, що син сторін по справі, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається на 1-му курсі Національної Академії сухопутних військ ім. Гетьман Петра Сагайдачного.

Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів, ОСОБА_5 зазначила, що на теперішній час аліменти в розмірі 250 грн. щомісячно не забезпечує потреби сина в повній мірі, а матеріальне становище відповідача дає можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в більшому розмірі ніж встановлений рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 26.02.2010 року.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем, має іншу сім'ю в якій виховується двоє неповнолітніх дітей, один з яких є його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження (а/с 67).

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку»;.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року справа № 459/2181/17.

Звертаючись із позов про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення ОСОБА_5 посилалась на те, що аліменти в розмірі 250 грн. не є достатньою сумою для нормального забезпечення дитини і як доказ надала лише посвідчення інваліда 2-ї групи та вказала, що перебування сина на навчанні на 1-му курсі Національної Академії сухопутних військ ім. Гетьмана П.Сагайдачного вимагає значних матеріальних витрат.

Надані докази, на які посилається позивач були предметом дослідження у суді першої інстанції та при їх дослідженні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції також враховано, що на час постановлення судового рішення син ОСОБА_11 досяг повноліття.

Також судом було досліджено і інші докази надані відповідачем, а саме: Акт від 13.06.2018 року, відповідь № від 24.10.2017 року та копія довідки № 1153 від 12.06.2018 року, де вказано, що ОСОБА_11, перебуває на військовій службі - являється курсантом 1-го курсу Військового коледжу сержантського складу Національної Академії сухопутних військ ім. П.Сагайдачного та забезпечується за рахунок держави харчуванням.

Вказаний факт сторони не заперечували.

Також судом було встановлено, що на час постановлення рішення син сторін по справі став повнолітнім.

Доказів про те, що на час подачі позову до суду після постановлення рішення апеляційним судом Черкаської області 26 січня 2016 року змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров'я когось із них не надано. Не наведено і інші випадки передбачені Сімейним кодексом України.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог. Крім того, судом зазначено, що рішення про збільшення розміру аліментів виконується з дня набрання рішенням законної сили.

Поскільки на момент постановлення рішення судом першої інстанції син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, став повнолітнім, то він особисто або його мати можуть звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення, а саме розгляд справи було проведено з порушенням розумних строків розгляду даної справи та її затягування, не може бути взято до уваги, поскільки ухвалою Кам'янського районного суду Черкаської області від 14 березня 2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі визначено порядок розгляду справи, а саме за правилами загального провадження, так як позовні вимоги обґрунтовуються цілим рядом обставин, які підлягають достеменному дослідженні і вказана справи визначена як складна. Копія вказаної ухвали направлена учасникам справи для відома та роз'яснено порядок її оскарження. Позивач копію ухвали отримала згідно повідомлення про вручення поштового відправлення 20 березня 2018 року.

Вказана ухвала суду сторонами не оскаржувалась.

Також не варте уваги посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання їхнього сина, оскільки відповідач надав суду виписки з рахунку позивача в період з 01 січня 2017 року по 01 січня 2018 року по перерахунку коштів (а/с 91), які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Необхідно також врахувати, що на час розгляду справи в апеляційній інстанції син ОСОБА_10 досяг повноліття і стягнути аліменти на повнолітнього сина за правилами Глави 15 Сімейного кодексу України неможливо.

Із наведеного вбачається, що суд першої інстанції розглянув дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 вересня 2018 року залишити без задоволення , а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26.11.2018 року.

Судді: