Дата документу 27.11.2018 Справа № 320/1877/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№320/1877/16 Головуючий у 1 інстанції: Іваненко О.В.
№ 22-ц/807/319/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_4 (відповідач) підписала заяву № б/н від 14.01.2011 року, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 24.03.2014 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, в порушення законодавства та умов договору не сплатив до теперішнього часу заборгованість за кредитом.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 12.10.2015 року становить -12780,53грн. за кредитом, та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що останній платіж було здійснено відповідачкою 6.2.2015 року а позивач звернувся з позовом 23.3.2016 року, тобто не пропустив строк позовної давності.

Також зазначає про те, що відповідач, підписавши типову анкету-заяву, приєдналася до умов надання банківських послуг, а відтак умови договору були узгоджені.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2011 року ОСОБА_4 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до якої отримала кредитну картку «Універсальна».

Кредитний договір складається із заяви позичальника, а також Умов і Правил надання банківських послуг. Своїм підписом в зазначеній заяві ОСОБА_4 підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку і згодна з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві від 14.01.2011 року, що підписана представником ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем не містяться істотні умови договору. А умови, які надані позивачем не підписані відповідачем, тобто представником банку не підтверджено, що ОСОБА_4 була ознайомлена з ними.

Позивач вказує у позові, що 25.03.2014 р. відповідачці було оформлено кредитну картку «Gold» та встановлено на неї кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Суд першої інстанції вважав що відповідно до ч. ч. 1, 2 cт. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінятися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За cт. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За cт.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що анкета-заява від 14.01.2011 p., підписана Позивачем та Відповідачем, не містить умов кредитування, зокрема, строку кредитування та умов повернення кредитних коштів; розміру процентної ставки, порядку нарахування процентів і комісій та строків їх сплати; відповідальності за порушення умов договору (пеня, штраф); порядок стягнення боргу за кредитом.

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

При цьому суд першої інстанції послався на аналогічні правові позиції висловлені в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року № 61-787св18.

Надані Позивачем умови та правила надання банківських послуг, правила користування банківською карткою і тарифи банку не підписані Відповідачем, а тому не можуть вважатися умовами договору, що погоджені сторонами, та не є його складовою частиною.

Суд також звернув увагу на неможливість встановити з якими саме умовами, правилами і тарифами Позивача було ознайомлено Відповідача. Так, представником позивача надано суду їх копії, затверджені наказом від 06.03.2010 p., а кредитний ліміт, як вказує банк, встановлювався 25.03.2014 року.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 11.03.2015 p., у справі № 6-16цс15.

Зокрема, позивачем не надано жодного документу, як доказу того, що відповідачка зверталася у 2014 році із заявою про видачу картки «Gold», про її прохання встановити на цю картку кредитний ліміт, про укладення сторонами договору на відкриття рахунку, з метою обслуговування цієї картки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому переривання позовної давності можливо лише в межах строку позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір, суд належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач посилався і на те, що останній платіж позивачкою було здійснено 6.2.2015р., а відтак перерваний та поновлений строк позовної давності.

Судова колегія враховує, що не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Відповідно до правової позиції ВСУ до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою (постанова ВСУ від 08.11.2017 у справі № 6-2891цс16).

Разом з тим, з наданого розрахунку не вбачається, що зазначений платіж було здійснено саме відповідачкою, він за наданим розрахунком не призвів до зменшення поточної заборгованості, не був зарахований на сплату процентів за користування кредитом, а тому не може вважатися доведеним, що він здійснений саме відповідачкою добровільно з метою погашення боргу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 листопада 2018 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков