КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9305/18 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко О.В.
провадження № 22-ц/824/1628/2018 Суддя-доповідач Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року про відмову у видачі судового наказу у складі судді Васильченка О.В. у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м.Києва із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на місяць з дня пред'явлення заяви про видачу судового наказу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надала до суду доказів, що мають значення для встановлення безспірності правовідносин.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м.Києва із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на місяць з дня пред'явлення заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документузакладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини (ч.1 ст.122 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу, зокрема, має бути подано інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Судовий наказ є особливою формою цивільного судочинства, в межах якої сторони та суд позбавлений можливості додатково збирати докази, з'ясовувати додатково обставини правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що заявником до заяви про видачу судового наказу були додані документи, що згідно вищенаведених норм підтверджують відсутність спорів щодо визначення походження дитини: завірена належним чином копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.11.2005 року та завірена належним чином копія Свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 23.05.2006 року.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявником подано належні докази того, що вимога про видачу судового наказу заявлена відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, якою передбачено те, що обов'язок по утриманню дитини (сплаті аліментів на дитину) належить боржнику, оскільки він є батьком дитини, а його батьківство підтверджене документами, визначеними нормами статей 121-122 СК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 правомірно заявила вимоги про видачу судового наказу, скориставшись своїм правом, передбаченим п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України та ст.184 СК України, і доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

З огляду на вищенаведене, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року про відмову у видачі судового наказу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: