Справа № 466/4826/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«25» жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Павлишин К.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі,

у с т а н о в и в:

20 червня 2018 року ОСОБА_1 предявив в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що у 2017 році у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала справа №466/1735/17 у якій обвинувачувався гр. ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.191, ч.2 ст.200 КК України.

У ході процесу виявлено, що колишній головний бухгалтер Комунального закладу Львівської обласної ради «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. Святого Миколая» ОСОБА_2 незаконно заволодів бюджетними коштами, призначеними для виплат заробітної плати працівникам КЗ ЛОР «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст.Святого Миколая», чим завдав державі збитків на суму 312 023,00 грн.

Під час судових засідань обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою вину, яка обєктивно стверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження №0005435. За скоєння даного злочину ОСОБА_2 був засуджений Шевченківським районним судом м. Львова.

Крім того, в період січня-грудня 2016 року колишній головний бухгалтер КЗ ЛОР «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. Святого Миколая» ОСОБА_2, перебуваючи на робочому місці і використовуючи робочий компютер незаконно занизив йому і викрав у нього шляхом переведення на свій картковий рахунок заробітну плату, як працівникові КЗ ЛОР «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. Святого Миколая», належну до виплати заробітну плату в сумі 15 393,94 грн., що підтверджується висновком судово-бухгалтерської експертизи №10/1 від 25 січня 2017 року, яка міститься в матеріалах справи №466/1735/17.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 25 жовтня 2018 року о 10.30 год., позивач ОСОБА_1 не зявився та подав заяву, в якій просить позов задовольнити розгляд справи проводити без його участі та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 25 жовтня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з КЗ ЛОР «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. Святого Миколая».

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 30 жовтня 2017 року гр.ОСОБА_2 був визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.191 ч.2, 191 ч.3, 200 ч.1, 200 ч.2 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 191 КК України 2 (два) роки обмеження волі; з позбавленням права обіймати посади пов'язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки; за ч.3 ст. 191 КК України 3 (три) роки обмеження волі; з позбавленням права обіймати посади пов'язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки; за ч.1 ст. 200 - штраф в розмірі 4 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 68 000(шістдесят вісім тисяч ) грн.; за ч.2 ст. 200 - штраф в розмірі 6 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 102 000 (сто дві тисячі) грн. У відповідності до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено засудженому ОСОБА_2 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади пов'язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки та штраф в розмірі 6 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 102 000 (сто дві тисячі) грн.

Згідно вказаного вище вироку, обвинувачений ОСОБА_2 перебуваючи на посаді головного бухгалтера КЗ ЛОР «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. Святого Миколая» у період січень грудень 2016 року заволодів коштами, які підлягали для виплати заробітної плати працівнику КЗ ЛОР «Навчально-реабілітаційний центр І-ІІ ст. Святого Миколая» ОСОБА_1 в сумі 15 393,94 грн.

Вищевказаний вирок відповідачем не оскаржувався і вступив в законну силу.

Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до справи копією вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про порушення трудового законодавства з боку відповідача щодо невиплати недоотриманої заробітної плати ОСОБА_1, а тому, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по недоотриманій заробітній платі в сумі 15 393,94 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору в доход держави.

Керуючись ст. ст. 81, 82, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ст. ст. 44, 115, 116, 117, 232, 233, 238 КЗпП України суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 393,94 грн. (пятнадцять тисяч триста девяносто три гривні девяносто чотири копійки) недоотриманої заробітної плати за період січень грудень 2016 року.

Стягнути ОСОБА_2 судовий збір в доход держави в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, адреса: 79007, АДРЕСА_1,

відповідач: ОСОБА_2, 30.07.1981р.н., РНОКПП НОМЕР_1, адреса: м. Львів, вул. Ю. Липи, 18/39, місце перебування: Рівненська область с.Городок, «Городоцький виправний центр №131».

Суддя ОСОБА_3