ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1908/18 Номер провадження 22-ц/814/416/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомленням учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2018 року (повний текст виготовлено 07 вересня 2018 року), постановлене суддею Миронець О.К.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за невиконання зобов'язання,

в с т а н о в и в:

06.04.2018 ОСОБА_2звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за невиконання зобов'язання у розмірі 153 000,00 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у 2016 році домовилася із ОСОБА_3 про виконання будівельних робіт у строк до 15.09.2016 та передала йому частинами грошові кошти на загальну суму 228 000,00 грн. Так як відповідач не був фізичною особою-підприємцем, то у липні 2016 року договірні відносини були укладені з його дружиною - ОСОБА_4

Будучи незадоволеною порушенням строків та якістю виконуваних робіт вона домоглась від відповідача повернення 75 000,00 грн., про що написала розписку. На підставі ст. 1212 ЦК України просить суд зобов'язати відповідача повернути решту суми - 153 000,00 грн. та судові витрати, орієнтовною вартістю 11 530,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2018 року, повний текст виготовлено 07 вересня 2018року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що підставою для отримання відповідачем коштів від ОСОБА_2 став договір підряду від 15.07.2016, тоді як наявність дійсного договору між сторонами виключає можливість застосування ст.1212 ЦК України, як підстави для стягнення коштів (майна) однією стороною з іншої, що узгоджується з позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 07.06.2017 № 3-189гс17.

Із рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про укладення між сторонами договору підряду. Письмові договори підряду, які для цієї форми договорів є обов'язкові, між нею та відповідачем не укладалися, тоді як єдиний договір був укладений між нею і третьою особою по справі - ОСОБА_4

Заперечує правильність застосування судом першої інстанції практики Верховного Суду України по справі № 3-189гс17від 07.06.2017, якою не врегульовано спірне питання.

Зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення районним судом не надано правової оцінки обсягам виконаних будівельних робіт, їх вартості, порушено норми процесуального права при задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 та його подальшого відхилення на підставі заяв свідків про відмову давати показання. Вважає, що судом порушено принцип змагальності сторін через розгляд справи за відсутності відповідача без застосування до нього заходів процесуального примусу.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив, у якому заперечив доводи апеляційної скарги. Вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність договірних зобов'язань та неможливість застосування приписів ст.1212 ЦК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 подала відзив, у якому повідомила про відсутність договірних зобов'язань між нею та скаржником, заперечує отримання нею грошових коштів від позивача, від дачі показань в якості свідка відмовляється. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа ОСОБА_3 подав відзив, у якому заперечив проти апеляційної скарги. Зазначив, що отримував від ОСОБА_2 кошти для передачі своєму братові ОСОБА_3, який мав з нею домовленості про проведення будівельних робіт. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 15.07.2016 між ОСОБА_2 (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (підрядник) укладено договір підряду./а.с.11-12/

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 124 від 08.11.2016 виявлено дефекти та пошкодження, які свідчать про зниження несучої здатності, робото здатності зазначених конструкцій, на основі котрих не можливо гарантувати цілісність основних частин об'єкта при подальшому його будівництві. Експерт робить висновок, що найбільш доцільним є демонтаж дефектних конструкцій та улаштування нових відповідно до вимог державно-будівельних норм та стандартів./а.с.34-46/

31.10.2017 рішенням Київського районного суду м. Полтави, що набрало законної сили 08.11.2017, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди./а.с.114/

Встановлено факт проведення взаєморозрахунку щодо оплати будівельних робіт, отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів на суму 75 000,00 грн. (розписки від 28.09.2016 та від 12.10.2016). Згідно розписки від 12.10.2016 ОСОБА_2 не має ні матеріальних, ні моральних претензій до ОСОБА_3, що також встановлено вказаним судовим рішенням від 31.10.2017.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини, які виключають застосування ст.1212 ЦК України як підставу стягнення заявлених позивачкою коштів.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги є аналогічними підставам позову, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами договірних відносин, оскільки письмовий договір підряду був укладений між нею і третьою особою по справі - ОСОБА_4, - не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту її позовних вимог та встановлених судом обставин вбачається, що саме між нею та відповідачем було досягнуто домовленості про здійснення ним будівництва житлового будинку на належній їй земельній ділянці, а письмовий договір підряду укладений 15.07.2016 зі ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що остання зареєстрована як ФОП.

Згідно з пунктами 2 та 5 договору підряду вартість усіх робіт, що доручаються виконавцю за даним договором вказуються в кошторисі на виконання робіт та поставку матеріалів, який є його невід'ємною частиною. Вартість робіт визначається згідно кошторису.

Позивачем була здійснена попередня оплата за послуги в сумі 228 000,00 грн, що підтверджується розписками ОСОБА_3 від 23.07.2016, 30.07.2016, 11.08.2016, 12.08.2016, 22.08.2016, 03.09.2016, 10.09.2016, 23.09.2016, 26.09.2018./а.с.14-16/

Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦКУкраїни особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст.11,600,601, 604- 607,609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

В той же час зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, а, отже, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість задоволення позову в порядку статті 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорювана сума не може вважатися отриманою відповідачем безпідставно в розумінні ст.1212 ЦК України.Правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст.1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу своїх вимог. У зв'язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання правової оцінки обсягам виконаних будівельних робіт та їх вартості, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Стосовно порушено норми процесуального права при задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3 та його подальшого відхилення, апеляційний суд зазначає, що конституційні права особи щодо відмови давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, гарантовані ст. 63 Конституції України, і не можуть бути порушенням норм процесуального права.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Скаржником не наведено доказів порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін через розгляд справи за відсутності відповідача без застосування до нього заходів процесуального примусу.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно постановлено на підставі повного з'ясування фактичних обставин, вірно.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді Ю.В.Дряниця

О.В. Чумак