Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 610/291/18

провадження № 61-45199св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: СімоненкоВ. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області,

третя особа - територіальна громада в особі виконавчого комітету Лозовеньківської сільської ради Балаклійського району Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Котелевець А. В., Коваленко І. П., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області), Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (далі - Балаклійської РДА Харківської області) про визнання державного акта на право власності на землю недійсним та зняття його з державної реєстрації.

Позов мотивовано тим, що вона є спадкоємцем майна бабусі ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, якій належала земельна частка (пай), що перебувала в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Свердлова (далі - КСП ім. Свердлова) Лозовеньківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, розміром 7,58 умовних кадастрових гектарів, що підверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Балаклійської РДА Харківської області від 11 липня 1996 року № 333.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Розпорядженням Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року ОСОБА_5, видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 23 грудня 2004 року.

Розпорядженням Балаклійської РДА Харківської області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 5,7760 га та земельну ділянку площею 1,1642 за рахунок земель колективної власності КСП ім. Свердлова, розташовані за межами населених пунктів на території Лозовеньківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цих земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості).

Однак, на етапі внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру України, 30 листопада 2017 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області прийнято рішення про відмову у внесенні цих відомостей у зв'язку з перетином земельної ділянки ОСОБА_4 з кадастровим номером НОМЕР_3 з іншою земельною ділянкою, власником якої є ОСОБА_5, на 100%.

Таке рішення відповідача унеможливлює реалізацію права власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим ОСОБА_4 просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 23 грудня 2004 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 23 грудня 2004 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, та скасовано його державну реєстрацію.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право позивача на користування, володіння та розпорядження спірною земельною ділянкою порушено та підлягає захисту. При цьому, визнання недійсним державного акта на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, обрала невірний спосіб захисту порушеного права, а саме передбачений статтею 152 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України). Крім того, зазначив, що визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки апеляційний суд не врахував, що розпорядження Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року було видано на ім'я ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, ОСОБА_4 не погоджується із висновком апеляційного суду про те, що вимога про скасування державного акта є похідною від доведеності і незаконності рішення органу місцевого самоврядування.

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу № 610/291/18 із Балаклійського районного суду Харківської області.

У жовтні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла вищезазначена справа.

30 жовтня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, вказуючи на те, що підстав для задоволення її скарги немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що постанова апеляційного суду прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують з огляду на таке.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 05 червня 2017 року за ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 7,58 умовних кадастрових гектарів, розташовану на землях Лозовеньківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого згідно з розпорядженням Балаклійської РДА Харківської області від 11 липня 1996 року № 333.

Паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств проводилось відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно із статтею другою цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Таким чином, Сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1 посвідчує право ОСОБА_4, як спадкоємця, на земельну частку (пай), а саме - землю, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Свердлова, розміром 7,58 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 цього Кодексу (в редакції на час отримання позивачем прав на земельну частку (пай)) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, розпорядженням Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 23 грудня 2004 року.

Розпорядженням Балаклійської РДА Харківської області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 5,7760 га (рілля) (кадастровий номер НОМЕР_3) та земельну ділянку площею 1,1642 (пасовища) (кадастровий номер НОМЕР_4) за рахунок земель колективної власності КСП ім. Свердлова, що розташовані за межами населених пунктів на території Лозовеньківської сільської ради Балаклійського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цих земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості).

Апеляційний суд виходив з того, що отримавши відповідне рішення уповноваженого органу державної влади, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, мала усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням, щодо оформлення відповідного земельного паю (отримання державного акта на право власності на землю). Таке ж право очікування перейшло і до позивача ОСОБА_4 в порядку спадкування.

Позивач мала правомірні очікування щодо оформлення права власності на земельний пай, оскільки була дотримана процедура, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю, і на підставі розпорядження Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року № 316 видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 23 грудня 2004 року.

Та обставина, що на етапі внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру України, 30 листопада 2017 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області ухвалено рішення про відмову у внесенні цих відомостей у зв'язку з перетином земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 з іншою земельною ділянкою, власником якої є ОСОБА_5, на 100%, свідчить про порушення права позивача на земельний пай, обмеження її у праві правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки таке право є складовою частиною майна.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 пред'явила позовні вимоги про визнання державного акта на право приватної власності на землю недійсним та зняття його з державної реєстрації, яке не визнається ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; відшкодування заподіяння збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до глави 16 Цивільного Кодексу України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановлених законом порядку.

У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачем спосіб захисту щодо визнання недійсним державного акта на право власності на землю згідно статті 152 ЗК України може мати місце лише в разі видання такого акта з порушенням вимог закону, усупереч рішенню чи угоді, на підставі якого він був виданий. При цьому суд першої інстанції повинен був перевірити належним чином підстави позову щодо незаконності передання ОСОБА_5 земельної частки (паю) розпорядженням Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року, та інші похідні підстави позову, чого зроблено не було.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції не вирішив спору по суті і передчасно обмежився посиланням на незаконність передання розпорядженням Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року на користь ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, земельної ділянки у власність через чинність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого це відбулося. При цьому обставина щодо незаконності розпорядження Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року, на підставі якого видано державний акт на право власності на землю на ім'я померлої особи, не є підставою позову.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що розпорядження Балаклійської РДА Харківської області від 30 вересня 2004 року було видано на ім'я особи, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та заперечення про те, що вимога про скасування державного акта є похідною від доведеності і незаконності рішення органу місцевого самоврядування, є необґрунтованими, спростовуються вищевикладеним та зводяться до незгоди із судовим рішенням.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю.Мартєв

В.В.Пророк