Справа № 466/2381/18 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/2067/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - Ордеру НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, виданого Львівською взуттєвою фабрикою № 3 у 1959 році залишити без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що висновок суду про наявність спору про право у даній справі є необґрунтованим, оскільки між нею та заінтересованою особою ТДВ «ЛВВТП «Прогрес» відсутній спір щодо встановлення факту належності документу. Просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її заяву.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримала апеляційну каргу з підстав, викладених у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та просила встановити факт належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - Ордеру НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, виданого Львівською взуттєвою фабрикою № 3 у 1959 році.

Встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа № 466/4223/17 за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради про визнання права на користування житлом - квартирою за адресою АДРЕСА_1, та зобов'язання до укладення договору найму.

Районним судом встановлено, а заявником ОСОБА_4 підтверджено в судовому засіданні апеляційної інстанції, що в процесі розгляду вказаної справи виник сумнів у тому, чи саме її бабці - ОСОБА_3 закріплювалось спірне житло, оскільки у ордері, який було видано у 1959 році невірно зазначено її прізвище.

Залишаючи вказану заяву без розгляду, районний суд обґрунтовано виходив з того, що в даному випадку наявний спір про право на користування житлом, який належить розглядати в порядку позовного провадження.

Ураховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 26.09.2018р.

Головуючий

Судді: