Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В.

справу розглянуто без участі сторін

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири № АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.1997 року.

Вказана квартира була придбана на дошлюбне прізвище ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3

08.10.2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

В 2004 році ОСОБА_4 вивіз сина на постійне місце проживання до Росії в місто Єкатеринбург. Відповідно до ,,свідоцтва № 1692 про реєстрацію за місцем перебування" ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. Крім того відповідач є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Надав до суду нотаріально завірену заяву про визнання позовних вимог.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.10.1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продаж квартири № АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Згідно свідоцтва про народження батьками відповідача є ОСОБА_4 та ОСОБА_3

08.10.2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

Згідно довідки ,,Про реєстрацію місця проживання особи" в квартирі № АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Необхідність визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивач обґрунтовує сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 49 та ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процессу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 317,321,405 ЦК України,

ст.ст. 89,81,206 258,263,265,268,273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № АДРЕСА_2.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ ПерехіднихПоложень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: