Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/22959/15-ц

провадження № 61-29335св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2на рішення Приморського районного суду м. Одеси, у складі судді Тарасова А. В., від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., від 29 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк», банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання договорів припиненими.

Позовна заява мотивована тим, що 20 березня 2007 року між позивачем та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є

ПАТ «Ощадбанк», був укладений кредитний договір № 1321-н, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 14 890,00 доларів США, що на день укладення договору згідно офіційного курсу Національного банку України становило 75 194,50 грн, зі сплатою 12% річних за користування кредитом та терміном повернення до 20 березня 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у той же день між позивачем та банком був укладений договір застави транспортного засобу. Крім того, між банком, позичальником та

ОСОБА_3 був укладений договір поруки. Внаслідок неналежного виконання позичальником обов'язку з повернення кредиту виникла заборгованість. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 6 139,65 доларів США, що еквівалентно

49 074, 22 грн. Позивач виконав зазначене судове рішення та звернувся до ПАТ «Ощадбанк» із заявою про видачу довідки про відсутність заборгованості, однак відповідач повідомив, що позивач станом

на 12 жовтня 2015 року має заборгованість у розмірі 7 097,34 доларів США, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду, зазначаючи, що ним повністю виконано вимоги виконавчого документу, тож слід вважати кредитний договір, договір поруки та застави припиненими.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати припиненими кредитний договір від 20 березня 2007 року № 1321-н, договір поруки від 20 березня 2007 року та договір застави від 20 березня

2007 року.

У грудні 2015 року ПАТ «Ощадбанк» пред'явило зустрічний позов до

ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 дійсно виконано рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня

2014 року про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, однак сплачена сума є недостатньою для повного погашення боргу.

Посилаючись на зазначені обставини, зменшивши розмір позовних вимог, позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2007 року № 1321-н, яка станом на 19 жовтня 2016 року становить 1 630,25 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 41 837,19 грн, та 20 440,11 грн, з яких: прострочені проценти за користування кредитом - 1 244,56 доларів США; пеня за прострочений основний борг за кредитом - 15 610,58 грн; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 4 829,53 грн; три проценти річних за несвоєчасне погашення кредиту - 385,69 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року

у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов

ПАТ «Ощадбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2007 року у розмірі 1 630,25 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно

41 837,19 грн, а також 20 440,11 грн, з яких: прострочені проценти за користування кредитом - 1 244, 56 доларів США, пеня за прострочений основний борг за кредитом - 15 610 грн, пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 4 829,53 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення кредиту - 385,69 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, виходив із того, що факт винесення рішення суду про стягнення заборгованості не є тотожним факту належного виконання рішення суду, а невиконання судового рішення про стягнення коштів є підставою для нарахування процентів, пені та трьох процентів річних після його винесення. Отже, підстави для визнання кредитного договору, договору поруки та застави припиненими відсутні. Разом з тим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 березня

2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повернення позики у повному обсязі та належних кредитору процентів строк договору вважається таким, що настав, а позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані проценти на час заявлення вимоги про повернення позики. 29 листопада 2013 року банк пред'явив позов до суду про стягнення з відповідачів заборгованості, а позичальник виконав судове рішення про стягнення заборгованості, отже виконав зобов'язання за спірним кредитним договором. Позовні вимоги про стягнення заборгованості з поручителя є необґрунтованими, оскільки банк не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що 20 березня 2007 року між позивачем за первісним позовом та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», був укладений кредитний договір № 1321-н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 14 890,00 доларів США, що на день укладення договору згідно офіційного курсу Національного банку України становило 75 194,50 грн, а позивач зобов'язався повернути кредит у строк

до 20 березня 2014 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом та комісійної винагороди.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

20 березня 2007 року між позивачем та банком був укладений договір застави транспортного засобу.

20 березня 2007 року між позичальником, банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1, за яким ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати перед банком солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до пунктів 3.3.1, 3.3.3, 3.3.5 - 3.3.7 кредитного договору

від 20 березня 2007 року позивач зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, повернути кредит та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом та комісійні винагороди, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по зазначеному договору сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі. У разі порушення умов кредитного договору - достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та/або пені, також відповідач зобов'язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з кредитного договору.

Згідно пункту 1.5.1.2 кредитного договору від 20 березня 2007 року проценти нараховуються банком щомісячно на фактичну заборгованість за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до настання терміну, зазначеного у пункті 1.5.1.1.

Пунктами 3.2.4, 3.2.6 кредитного договору від 20 березня 2007 року передбачено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом, процентами чи комісійними винагородами вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів або здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Суди встановили, що рішенням Київського районного суду м. Одеси

від 20 травня 2014 року у справі № 520/17293/13-ц позов ПАТ «Ощадбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2007 року у розмірі 6 139,65 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 49 074,22 грн, з яких: строковий основний борг по кредиту - 427,77 доларів США, що еквівалентно 3419,17 грн; прострочений основний борг по кредиту - 4 398,77 доларів США, що еквівалентно 35 159,36 грн; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 травня 2011 року по 29 листопада 2013 року - 561,67 доларів США, що еквівалентно 4 489,42 грн; пеня на прострочений основний борг по кредиту за період з 01 травня 2011 року по 29 листопада 2013 року - 651,49 доларів США, що еквівалентно 5 207,37 грн; пеня на прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 травня 2011 року по 29 листопада 2013 року - 99,95 доларів США, що еквівалентно 798,90 грн.

10 липня 2015 року на виконання виконавчого листа № 520/17293/13-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси 21 липня 2014 року, було відкрито виконавче провадження. Позивач виконав виконавчий документ, що підтверджується копією квитанції від 14 вересня 2015 року, згідно якої позивачем перераховано на рахунок органу державної виконавчої служби 54 621,45 грн у рахунок виконання рішення суду з урахуванням виконавчого збору в розмірі 4 907,42 грн.

Постановою державного виконавця від 24 вересня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови) у зв'язку із фактичним виконанням судового рішення.

28 вересня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Ощадбанк» із заявою про видачу довідки про відсутність заборгованості, однак банк надав відповідь, що заборгованість позивача за кредитним договором від 20 березня 2007 року № 1321-н станом на 12 жовтня 2015 року складає 7 097,34 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості, зазначеному у заяві про зменшення розміру позовних вимог, станом на 19 жовтня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 20 березня 2007 року № 1321-н становить 1 630,25 доларів США, що еквівалентно 41 837,19 грн, та

20 440,11 грн, з яких: 1 244,56 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом, 15 610,58 грн - пеня за прострочений основний борг за кредитом, 4 829,53 грн - пеня за прострочені проценти за користування кредитом, 385,69 доларів США - три проценти річних за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження

№ 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком не заявлялися.

У порушення вимог статей 212-215 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, доводи позивача за первісним позовом належним чином не оцінили, не звернули увагу на те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів та звернувся у листопаді 2013 року до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов'язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право ПАТ «Ощадбанк» нараховувати проценти за кредитним договором, та дійшли неправильного висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанції не звернули увагу на те, що позичальник ОСОБА_2 належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором від 20 березня 2007 року, виконав рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за спірним кредитним договором, у зв'язку із чим таке зобов'язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, внаслідок чого припинились право застави та порука.

Частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення визначено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне тлумачення вказаних норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про те, що банк має право нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції після ухвалення судового рішення про стягнення повної суми боргу за кредитним договором, а також про відсутність підстав для визнання припиненими кредитного договору, договору застави та договору поруки.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановлені судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість ухвалення нової постанови про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні зустрічного позову

ПАТ «Ощадбанк».

При поданні касаційної скарги ОСОБА_2 було сплачено 1 653,60 грн, що підтверджується квитанцією від 06 липня 2017 року № 53, які підлягають стягненню з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_2

Керуючись статтями 141, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнати такими, що припинили свою дію у зв'язку з виконанням основного зобов'язання кредитний договір від 20 березня 2007 року № 1321-н, договір застави транспортного засобу від 20 березня 2007 року та договір поруки № 1

від 20 березня 2007 року.

У задоволенні зустрічного позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) грн 60 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта