Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 298/1018/16

провадження № 61-31272св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представники відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

третя особа 1 - Великоберезнянська селищна рада,

третя особа 2 - ОСОБА_11,

третя особа 3 - ОСОБА_12,

третя особа 4 - ОСОБА_13,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Закарпатської області в складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Собослоя Г. Н. від 24 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією.

Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 10 листопада 1993 року, виданого відділом приватизації та фонду комунального майна при Великоберезнянській районній державній адміністрації квартиру загальною площею 71,6 кв.м. було оформлено (приватизовано_ за ОСОБА_11 та членами її сім'ї: ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та за нею. Указана квартира знаходиться АДРЕСА_1 та входить до складу будинку, в якому є ще одна квартир під АДРЕСА_2, власником якої є відповідач по справі ОСОБА_7 Позивач зазначала, що за час спільного проживання в одному будинку з відповідачем та користуючись спільним майном, прилеглою територією, в тому числі спільним двором, між ними склались досить неприязні стосунки. Відповідач неодноразово порушує норми добросусідства, суміжного землекористування, чим порушує її право безперешкодно користуватись, володіти та розпоряджатись належним їй майном, в тому числі спільним двором, прилеглою територією, які полягають у перешкоджанні відповідачем їй проходу та проїзду до власної квартири, закриття та заварювання відповідачем дверей, вхідних воріт для в'їзду на прибудинкову територію, де розміщена її квартира. З огляду на викладене, позивач просить суд зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди щодо користування нею прилеглою до будинку за адресою: АДРЕСА_3 земельною ділянкою та забезпечити безперешкодний доступ до неї та до своєї квартири, а також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів того, що вона має право володіти чи користуватися земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_4

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_7 усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні прилеглою до будинку за адресою: АДРЕСА_5 земельною ділянкою та забезпечити безперешкодний доступ до такої. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 перешкоджає позивачу користуватися прибудинковою територією, тому позов підлягає задоволенню.

У червні 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано частину другу статті 382 ЦК України, яка на дані правовідносини не поширюється.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що власниками квартир АДРЕСА_6 в смт Великий Березний на праві спільної сумісної власності є позивач та ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Згідно довідки Великоберезнянської селищної ради від 06 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_7 розташований одноповерховий двохквартирний будинок, де проживають ОСОБА_11 та ОСОБА_7 - двір знаходиться у спільному користуванні.

Виходячи зі змісту листа Великоберезнянської селищної ради від 10 березня 2017 року - земельна ділянка за адресою по АДРЕСА_8 перебуває у комунальній власності як двір спільного користування.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 3 статті 42 Земельного кодексу України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тобто, ОСОБА_4 як співвласник квартири в двохквартирному будинку, має право на користування прибудинковою територією (спірною земельною ділянкою) в силу приписів зазначених норм, не залежно від наявності правовстановлюючих документів на землю. Унаслідок цього, позивач як землекористувач вправі пред'явити негаторний позов у разі порушення його прав користування як земельною ділянкою так і власністю, що розташована на ній.

Так, виходячи із того, що квартири № АДРЕСА_2 і АДРЕСА_9 в смт Великий Березний мають спільний двір, яким вправі користуватись на рівних правах власники таких, то з метою захисту такого свого права і звернулась в суд ОСОБА_4, що полягає в усуненні перешкод з боку ОСОБА_7 стосовно користування подвір'ям.

Суд також установив, згідно з висновком Великоберезнянського відділення поліції від 01 червня 2016 року, ОСОБА_7 зачинила спільні вхідні ворота до подвір'я та з нею було проведено профілактичну бесіду про недопустимість вчинення нею правопорушень відносно ОСОБА_4

ЛистомВеликоберезнянської селищної ради від 01 червня 2016 року зобов'язано ОСОБА_7 забезпечити ОСОБА_4 безперешкодний заїзд автотранспорту до своєї квартири по земельній ділянці, що знаходиться у спільному сумісному користуванні.

Апеляційний суд дослідив вказані обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення прав позивача у зв'язку з неможливістю вільного доступу до своєї квартири.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В.М. Коротун

В. П. Курило