Справа №295/3730/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі - Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання повернення коштів зі зберігання, стягнення збитків,-

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що відповідачем ОСОБА_2 на зберігання від нього отримано грошову суму в розмірі 20 000,00 грн. Вказані кошти особа не повертає, ігноруючи вимоги позивача. Після відкриття провадження позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги. В судовому засіданні позивач просив взяти до уваги редакцію позову, в якому викладено вимоги про визнання права власності, зобов»язання повернення грошових коштів сумі 20000,00 грн., стягнення збитків в сумі 743,30 грн. (а.с.100-101).

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де вказано на те, що рішеннями судів вирішувалось питання правового змісту виниклих між сторонами правовідносин. При цьому, позивач вкотре посилається на існування боргу у відповідача перед ним за наслідком укладення договору позики. Оскільки встановити дійсний предмет спору неможливо, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може вважатись належним.

Звернув увагу, що у розписці від 11.03.2015 року зазначено, що ОСОБА_2 отримав на зберігання кошти в сумі 20 000.00, про те у ній не має обов»язку повернути вказані кошти.

За наведених умов відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачем 02.05.2018 року подано відповідь на відзив, в якому зауважено на тому, що обраний спосіб порушеного права відповідає положенням ст.ст. 16, 391, 953 ЦК України.

В наданому запереченні на відповідь на відзив відповідач, не погоджуючись з обґрунтуванням позивача, вказує на загальну відсутність чітких та зрозумілих підстав звернення із вимогами про повернення 20 731,80 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та уточнивши, просив вирішити питання про зобов»язання повернення грошових коштів в сумі 20 000,00 грн. на його користь за договором, стягнути збитки, пов»язані із направленням кореспонденції, в сумі 38,50 грн., відшкодувати судові витрати в сумі 704.80 грн.

Представник відповідача заперечував з приводу задоволення позову, вказав на відсутність належно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Згідно ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповдно до ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

За положеннями ч.ч 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Кошти (грошові кошти) належить до речей як об»єкта матеріального світу, відносно яких можуть виникати цивільні права та обов'язки (глава 13 розділу ІІІ ЦК України).

З наданих в своїх письмових заявах поясненнях, змісту розписки, вбачається, що 11.03.2015 року сторони уклали між собою договір зберігання, за умовами якого ОСОБА_1 як поклажодавець передав на зберігання ОСОБА_2 зберігач, грошову суму в розмірі 20 000,00 грн. Строки зберігання сторонами не визначено.

Оскільки зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ч.1 ст. 949 ЦК України); зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ст. 953 ЦК України), суд приходить до висновку про порушення прав позивача після отримання відповідачем вимоги про повернення коштів, у тому числі за наслідком пред»явлення позовів, та про необхідність задоволення позову в частині зобов»язання відповідача повернути на користь позивача 20 000,00 грн. як отриманих зберігачем.

З приводу невірного визначення способу захисту порушеного права суд вважає необхідним звернути увагу, що вибір способу захисту порушеного права належить позивачу. Положеннями ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких є примусове виконання обов'язку в натурі.

Суд відмовляє у заявленій вимозі про стягнення 38,5 грн. завданих збитків, пов»язаних із направленням кореспонденції.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не вказано на обставини завдання збитків у зв»язку з направленням кореспонденції, а саме: на що направлення кореспонденції покликалось або забезпечувало, вартість такого направлення.

У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_1, повернути на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2, отримані за договором зберігання грошові кошти в сумі 20 000,00 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Повне рішення суду буде виготовлене 23.11.2018 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов