Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 706/1199/15-ц

провадження № 61-18776св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року у складі судді Олійника М. Ф. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Храпка В. Д., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73005, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 102 396 грн зі сплатою 20,39 % річних строком до 11 листопада 2020 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 11 листопада 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 73005/П, за яким поручитель зобов'язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, відсотків і неустойки. 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким права вимоги за кредитним договором та договором поруки відступлені ПАТ «Дельта Банк». ОСОБА_1 не виконувала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим в неї утворилася заборгованість у розмірі 101 990 грн 87 коп., з яких: 88 452 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13 538 грн 62 коп. - заборгованість за процентами. Враховуючи викладене, ПАТ «Дельта банк» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 101 990 грн 87 коп., з яких 88 452 грн 25 коп. - заборгованість за кредитом, 13 538 грн 62 коп. - заборгованість за процентами.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позов банку доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено. Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У січні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 грудня 2016 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Дельта Банк» не надало доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, оскільки наявна в матеріалах справи копія акта приймання-передачі прав вимоги належним чином не засвідчена, а додаток до цього акта не містить жодних печаток та підписів. Суди попередніх інстанцій не залучили до участі у справі первісного кредитора ПАТ «Астра Банк», хоча рішення суду може вплинути на його права та обов'язки у випадку встановлення недійсності переданого права вимоги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У березні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і просило відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що банком надані належні докази переходу до нього права вимоги за кредитним договором -нотаріально засвідчену виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги та додаток до цього договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справу № 706/1199/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судами встановлено, що 11 листопада 2013 року між ПАТ «Астра Банк»та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73005, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 102 396 грн зі сплатою 20,39 % річних строком до 11 листопада 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 11 листопада 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 73005/П, за яким поручитель зобов'язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, відсотків і неустойки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Астра Банк» передало (відступило) позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором від 11 листопада 2013 року № 73005 та договором поруки від 11 листопада 2013 року № 73005/П.

Пунктом 2.3 вказаного договору передбачено, що права вимоги переходять від продавця до покупця, а обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акта приймання-передачі прав вимоги.

Актом приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року, підписаним представниками ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк», підтверджено відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки.

Відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором від 11 листопада 2013 року № 73005, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком ПАТ «Дельта Банк» станом на 31 липня 2015 року склала101 990 грн 87 коп., з яких: 88 452 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13 538 грн 62 коп. - заборгованість за процентами.

Встановивши факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, а також те, що згідно з умовами договору поруки № 73005/П ОСОБА_2 як поручитель несе солідарну відповідальність за виконання позичальником цих зобов'язань, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк» не надало доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором, оскільки наявна в матеріалах справи копія акта приймання-передачі прав вимоги належним чином не засвідчена, а додаток до цього акта не містить жодних печаток та підписів, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Судами встановлено, що акт приймання-передачі прав вимоги був підписаний ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» в день укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року. Цей акт містить печатки та підписи як продавця, так і покупця.

В матеріалах справи наявні нотаріально посвідчені виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року та додаток № 1 до цього договору, якими підтверджується, що ПАТ «Астра Банк» передало (відступило) позивачу право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором від 11 листопада2013 року № 73005 та договором поруки від 11 листопада 2013 року № 73005/П.

Крім цього, згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна ПАТ «Астра Банк» як обтяжувача за договором застави автомобіля від 11 січня 2013 року, укладеним між цим банком та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання кредитного договору, було замінено на ПАТ «Дельта Банк» на підставі вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги.

Про перехід прав вимоги також свідчить та обставина, що відповідач ОСОБА_1 вносила платежі на погашення кредиту вже новому кредитору ПАТ «Дельта Банк».

Посилання заявників на те, що суди попередніх інстанцій не залучили до участі у справі первісного кредитора - ПАТ «Астра Банк», також є неспроможними.

Спірні правовідносини не стосуються встановлення недійсності переданої вимоги за кредитним договором, тому рішення суду у цій справі не впливає на права та обов'язки ПАТ «Астра Банк».

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року, у зв'язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик