Справа № 699/1052/18
Номер провадження 2-о/699/62/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2018 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 24.09.2018 року надійшла заява ОСОБА_2 про встановлення факту смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 20.06.2018 року на тимчасово окупованій території України, а саме у с.м.т. Сімеїз м. Ялти Автономної Республіки Крим.

Вказана заява вмотивована тим, що заявник є батьком дружини ОСОБА_4 Померлий був зареєстрований та постійно проживав у с.м.т. Сімеїз м. Ялти Автономної Республіки Крим, там помер та похований. Причина смерті цереброваскулярне захворювання гостре. У звязку з тим, що с.м.т. Сімеїз м. Ялти Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України не діють, отримати належне свідоцтво про смерть ОСОБА_3 за місцем його смерті не має можливості.

У суді заявник заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у вказаній заяві.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про дату, час, місце слухання був повідомлений своєчасно, надіслав до суду заяву, за змістом якої просив рішення у справі покласти на розсуд суду.

Заслухавши пояснення заявника, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок їх у сукупності, суд вважає, що подану заяву слід задовольнити, з наступних підстав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народився 13.11.1977 року в с.м.т. Сімеїз м. Ялти Автономної Республіки Крим, що підтверджується копією його паспорта серії ЕС № 653937, виданого 15.09.1998 року Сімеїзським ВМ Ялтинського МУ ГУ МВС України в Криму.

Заявник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Факт родинних відносин заявника з померлим підтверджується копією свідоцтва про народження дочки заявника ОСОБА_5 серії ІІІ-НО № 389178, виданого Відділом ЗАГС Київського району м. Донецька 29.06.1977 року, та копією свідоцтва про одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_3 серії І-НО № 133461, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецька 04.08.2001 року.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 20.06.2018 року у с.м.т. Сімеїз м. Ялти Автономної Республіки Крим до заяви долучено копію свідоцтва про смерть серія І-АЯ № 634846 від 21.06.2018 року та довідку про смерть № 963 від 21.06.2018 року. Відповідно до змісту вказаної довідки причина смерті ОСОБА_3 цереброваскулярне захворювання гостре.

З огляду те, що с.м.т. Сімеїз м. Ялти відноситься до сухопутної території Автономної Республіки Крим, яку станом на дату розгляду справи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», віднесено до тимчасово окупованої території України, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, вказане обумовлює необхідність вирішення питання про встановлення факту смерті ОСОБА_3 судом у порядку окремого провадження.

Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, а саме: довідки про смерть ОСОБА_3 від 21.06.2018 року № 963 та свідоцтва про смерть серія І-АЯ № 634846 від 21.06.2018 року, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Водночас положеннями ч. 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказано, що встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішеннях «Лоізіду проти Туреччини» від 18.12.1996 року, «Кіпр проти Туреччини» від 10.05.2001 року, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії» від 23.02.2016 року, «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» від 08.07.2004 року, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, вказано, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини вказав, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, встановлюючи наявність факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України, суд, як виняток, вважає за можливе прийняти в якості допустимих доказів вказані вище документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки вказане необхідно для встановлення факту, що має юридичне значення, в інтересах заявника.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, у суду відсутні сумніви, що ОСОБА_3 20.06.2018 року помер у с.м.т. Сімеїз м. Ялти Автономної Республіки Крим, яке на час ухвалення даного рішення відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому вважає за необхідне задовольнити заявлену вимогу та встановити вказаний факт рішенням суду.

Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 13, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

Водночас відповідно до змісту ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п. 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час є одним з документів на підставі якого органом державної реєстрації актів цивільного стану може бути проведено державну реєстрацію смерті особи.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Положеннями ч. 5 ст. 317 ЦПК України передбачено, що копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 317, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2, з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити повністю.

Встановити факт смерті 20.06.2018 року на тимчасово окупованій території України, а саме: с.м.т. Сімеїз м. Ялти Автономної Республіки Крим громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Копію рішення суду надіслати Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції для державної реєстрації смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допустити рішення суду до негайного виконання.

Рішення суду є підставою для видачі Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області свідоцтва про смерть ОСОБА_3, встановленого законодавством України зразка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя ОСОБА_6.