КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2654/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/5137/14-ц

22 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- ГаращенкаД.Р.

при секретарі - Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року, постановлену під головуванням судді Тітова М.Ю., у цивільній справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в:

Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківський О.О. звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до моменту виконання зобов'язань перед стягувачем.

Подання обґрунтовував тим, що на виконанні у Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 36283362 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» боргу на загальну суму 2 147 518,36 грн. Судове рішення в добровільному порядку боржником не виконане.

Посилаючись на те, що у разі виїзду боржника за кордон виконання рішення буде неможливим, державний виконавець просив задовольнити його подання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року подання Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до моменту виконання зобов'язань перед стягувачем.

Виконання ухвали покладено на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 14 вересня 2018 року представник боржника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що невиконання боржником самостійно зобов'язань перед стягувачем, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 вчиняє дії спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, майна, зміну місця проживання чи місця роботи, перешкоджання в реалізації арештованого майна тощо), державний виконавець суду не надав та на наявність таких обставин не вказав.

Посилався на те, що, задовольняючи подання державного виконавця, суд в ухвалі не проаналізував будь-яких фактів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення та прийшов до помилкового висновку про обгрунтованість подання.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України &q?ре;Про судоустрій і статус суддів&q?х ; суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &qun-;Голос України&qut-; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qu>с;Голос України&q?ьс; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просилм її задовольнити.

Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та представник стягувача Публічного акціонерного товариства &q?ли; КБ Надра&q?ці; в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Оболонському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на перебуває виконавче провадження № 36283362 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» боргу на загальну суму 2 147 518,36 грн.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до моменту виконання зобов'язань перед стягувачем, суд вважав, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, а тому є передбачені законом підстави для задоволення подання.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він необгрунтованим та не відповідає вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Статтею 33 Конституції Українивстановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Даним Законом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасовообмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом п.18 ч.3 ст. 11 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час звернення з поданням та постановлення ухвали), державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) та ст.441 ЦК України ( діючого).

Так, відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналізуючи положення ст. 377-1 ЦПК України у взаємозв'язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», варто дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов'язань перед стягувачем.

Під ухиленням від виконання зобов'язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об'єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

24 вересня 2018 року Оболонським районним судом м. Києва складено довідку про те, що матеріали за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 знищені відповідно «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання», затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 07.12.2017 року за № 1087 за минуванням терміну зберігання.

В судове засідання апеляційного суду ні державний виконавець, ні представник стягувача не з&quUK;явились та не надали суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов'язань, а саме: не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявки за викликом державного виконавця; неповідомлення державного виконавця про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала Оболонського районного суду м.Києва від 17 квітня 2014 року вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки не містить обгрунтування на підставі яких доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Вказаних вище обставин справи та норм закону суд першої інстанції не врахував, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, а суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України ( в редакції 2017 року), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що докази ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання судового рішення суду не надано, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року про задоволення подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження,» ст. 441 ЦПК України (у редакції 2017 року), ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2014року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Ченківського О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повий текст постанови складено 23 листопада 2018 року .

Головуючий: Судді: