Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 199/6651/14-ц

провадження № 61-14413 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»;

відповідач - ОСОБА_4;

третя особа - приватне підприємство «Сімор»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року у складі судді Якименко Л. Г. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - приватне підприємство «Сімор» (далі - ПП «Сімор»), про звернення стягнення на предмет застави та стягнення штрафу.

Позовна заява мотивована тим, що 24 липня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ПП «Сімор» було укладено кредитний договір у вигляді поновлювальної лінії з максимальним лімітом у сумі 3 млн. 500 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних терміном до 23 липня 2010 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4 було укладено договір застави від 21 серпня 2007 року № 3, за яким ОСОБА_4 передано у заставу банку належний йому на праві власності транспортний засіб «Мазда Премасі», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 5529713.

Договором про внесення змін від 06 квітня 2011 року № 39 до кредитного договору строк користування кредитом було пролонговано та встановлено термін остаточного повернення кредиту до 31 березня 2014 року включно.

У подальшому умови договору застави від 21 серпня 2007 року № 3 у частині розміру відсотків річних за користуванням кредитом та строків його повернення змінювались на підставі договорів про зміни: від 21 листопада 2007 року № 1, від 07 лютого 2008 року № 2, від 26 червня 2008 року № 3, від 02 грудня 2008 року № 4, від 13 лютого 2009 року № 5; договорів про внесення змін: від 07 серпня 2009 року № 6, від 14 січня 2010 року № 7, від 06 квітня 2011 року № 8 .

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року, що набрало законної сили, у справі № 27/5005/4929/2012 з ПП «Сімор» на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2007 року у розмірі 27 900 152 грн, яке позичальником не виконано.

Позичальник належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував. Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив, що станом на 16 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 847 647 грн 60 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 26 140 192 грн 36 коп. ; прострочена заборгованість за кредитом по траншам у доларах США у розмірі 100 тис. доларів США, що еквівалентно 2 604 989 грн 30 коп.; прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 2 376 169 грн 12 коп.; прострочена заборгованість за відсотками за траншами у доларах США у розмірі 10 723 долари 08 центів США, що еквівалентно 279 335 грн 09 коп.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 54 563 грн 75 коп.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 14 857 грн 99 коп.; 3 % річних за траншами у гривні у розмірі 104 556 грн 38 коп.; 3 % річних за траншами у доларах США у розмірі 808 доларів 38 центів США, що еквівалентно 21 058 21 коп.; комісія у розмірі 11 292 грн 39 коп.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», просило суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь суму заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2007 року, яка станом на 16 лютого 2015 року становила 31 847 647 грн 60 коп., шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави від 21 серпня 2007 року № 3 - транспортній засіб «Мазда Премасі», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчий дій; стягнути з ОСОБА_4 на користь банку понесені ним судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. Строк виконання зобов'язань за кредитним договором було встановлено до 23 липня 2010 року, зміни до кредитного договору щодо строку його дії не вносились. Тому на підставі статті 266 ЦК України, згідно з якою зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), суд відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском банку строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, оскільки строк для звернення до суду з позовом сплив 23 липня 2013 року, а банк звернувся з позовом до суду 06 серпня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позичальник належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. Проте банк, звернувшись із позовом до суду про звернення стягнення на предмет застави 06 серпня 2014 року, пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

У липні 2018 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно визначено строки позовної давності. Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитний договір є зобов'язанням з визначеним строком виконання, то початок перебігу строку позовної давності слід рахувати з дати закінчення терміну користування кредитом.

Згідно з пунктом 1.1.2. кредитного договору термін користування кредитом визначено до 16:00 год. 23 липня 2010 року.

Договором про внесення змін від 06 квітня 2011 року № 39 до кредитного договору строк користування кредитом було пролонговано та встановлено термін остаточного повернення кредиту до 31 березня 2014 року включно.

Договором про внесення змін від 06 квітня 2011 року до договору застави внесено відповідні зміни до пункту 1.1. та встановлено, що строк користування кредитом було пролонговано до 31 березня 2014 року включно. Банком до суду першої інстанції було надано належним чином завірену копію вказаного договору про внесення змін від 06 квітня 2011 року до договору застави.

Проте судами не було належним чином досліджено питання продовження дії кредитного договору та зроблено невірний висновок про те, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором наступив 23 липня 2010 року.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 24 липня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ПП «Сімор» було укладено кредитний договір у вигляді поновлювальної лінії з максимальним лімітом у сумі 3 млн. 500 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних терміном до 23 липня 2010 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4 було укладено договір застави від 21 серпня 2007 року № 3, за яким ОСОБА_4 передано у заставу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» належний йому на праві власності транспортний засіб «Мазда Премасі», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 5529713.

У подальшому умови договору застави від 21 серпня 2007 року № 3 в частині розміру відсотків річних за користуванням кредитом та строків його повернення змінювались на підставі договорів про зміни: від 21 листопада 2007 року № 1, від 07 лютого 2008 року № 2, від 26 червня 2008 року № 3, від 02 грудня 2008 року № 4, від 13 лютого 2009 року № 5; договорів про внесення змін: від 07 серпня 2009 року № 6, від 14 січня 2010 року № 7, від 06 квітня 2011 року № 8 .

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року, що набрало законної сили, у справі № 27/5005/4929/2012 з ПП «Сімор» на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2007 року у розмірі 27 900 152 грн, яке позичальником не виконано.

Позичальник належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку, станом на 16 лютого 2015 року становила 31 847 647 грн 60 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 26 140 192 грн 36 коп.; прострочена заборгованість за кредитом по траншам у доларах США у розмірі 100 тис. доларів США, що еквівалентно 2 604 989 грн 30 коп.; прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 2 376 169 грн 12 коп.; прострочена заборгованість за відсотками за траншами у доларах США у розмірі 10 723 долари 08 центів США, що еквівалентно 279 335 грн 09 коп.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 54 563 грн 75 коп.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 14 857 грн 99 коп.; 3 % річних за траншами у гривні у розмірі 104 556 грн 38 коп.; 3 % річних за траншами у доларах США у розмірі 808 доларів 38 центів США, що еквівалентно 21 058 21 коп.; комісія у розмірі 11 292 грн 39 коп. (а.с. 157-158, т. 1).

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Так, згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_4 до суду першої інстанції подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 122, т. 1).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, апеляційний суд не звернув уваги на таке.

Обґрунтовуючи позов, банк посилався на те, що договором про внесення змін від 06 квітня 2011 року № 8 до договору застави від 21 серпня 2007 року внесено зміни до пункту 1.1. та встановлено, що строк користування кредитом встановлено до 31 березня 2014 року включно (а.с. 21, т. 1).

Крім того, у матеріалах справи наявне рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2012 року, що набрало законної сили, у справі № 27/5005/4929/2012 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ПП «Сімор» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким встановлено факт укладення додаткової угоди від 06 квітня 2011 року № 40 до кредитного договору від 24 липня 2007 року, якою визначено строк користування кредитом до 31 березня 2014 року (а.с. 22-27, т. 1).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року).

Таким чином, апеляційний суд у порушення статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, доводів позивача про те, що строк дії кредитного договору встановлено до 31 березня 2014 року, а не до 23 липня 2010 року, про що підписано відповідні договори про внесення змін до кредитного договору від 24 липня 2007 року та договору застави від 21 серпня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_4, не перевірив, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

При новому розгляді справи апеляційному суду також слід звернути увагу на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк