Постанова

Іменем України

20 листопада 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2648/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва

в складі судді Жука М.В.

від 17 вересня 2018 року

про відмову в забезпеченні позову

по справі № 756/11818/18 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати спільною сумісною власністю майно та поділити, а саме: гаражний бокс НОМЕР_1, який розміщений в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Схід» та укриття № Е-72 в автокооперативі по експлуатації відкритих автостоянок «Промінь».

Одночасно з позовом позивачка подала заяву про забезпечення шляхом накладення арешту на спірне майно, яку обґрунтовувала тим, що вона має достатні підстави вважати, що відповідач має намір вчинити дії, направлені на відчуження спірного майна.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

Вказувала, що на момент подачі позову відповідачем ОСОБА_2 вже було знято з обліку автомобіль ВАЗ 21099, 2005 року випуску, який було придбано у шлюбі за спільні кошти.

Також, зазначала, що знає наміри відповідача щодо відчуження спільно нажитого майна, які призведуть до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17.09.2018 про забезпечення позову та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: гаражний бокс НОМЕР_1, який розміщений в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Схід» по вулиці Північна, 5 в м. Києві та укриття № Е-72 площею 12 кв.м. в автокооперативі по експлуатації відкритих автостоянок «Промінь» по вулиці Північна 2, в місті Києві.

Позивач - ОСОБА_1, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за відсутності її довірителя.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Разом з цим, учасники процесу, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Заявник клопотання про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що як на підставу вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 вказувала на те, що має достатні підстави вважати, що відповідач може відчужити спірне майно, що призведе до утруднення виконання рішення у разі задоволення позову.

Однак, всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України ОСОБА_1 не навела обґрунтованих доводів необхідності забезпечення позову, а також не надала суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову, а лише зазначила, що у неї є достатньо підстав вважати, що відповідач має намір вчиняти дії, направлені на відчуження спільного майна подружжя, що фактично є припущеннями позивачки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведені обставини та конкретні причини, з посиланням на докази, які призведуть до неможливості виконання рішення у разі задоволення позову та не надано доказів наміру відповідача відчужити спірне майно.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про зняття відповідачем автомобіля з реєстрації, оскільки автомобіль не є предметом позову.

Крім того, при зверненні до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 не посилалась на вказані обставини.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А.Кравець