КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №377/15/18 Головуючий у І інстанції - Теремецька Н.Ф.
апеляційне провадження №22-ц/824/2745/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Славутицької міської ради, орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Чернігові ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Славутицького міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 березня 2008 року.

Під час шлюбу в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейні відносини у них не склалися, внаслідок чого 17 жовтня 2016 року рішенням Славутицького міського суду Київської області шлюб розірвано.

Син ОСОБА_4 не хотів проживати з ОСОБА_2, тому що вона його принижувала, била і примушувала доглядати за молодшою дочкою ОСОБА_6 в той час, коли вона сама гуляла цілими ночами в нічних клубах і на дискотеках.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 використовувала сина ОСОБА_4, як няньку для дочки ОСОБА_6, то ОСОБА_2 не бажала, щоб ОСОБА_4 пішов до школи в 2016 році.

Через ці обставини ОСОБА_4 пішов до ОСОБА_2 і висловив бажання проживати з позивачем.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 з позивачем.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, відповідач зазначене рішення не виконує.

ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток.

Відповідач не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Крім того, відносно відповідача ОСОБА_2 порушено кримінальні провадження за ч.5 ст.186 та ч.1 ст.309 КК України, які на даний час перебувають на розгляді в судах.

Таким чином, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

Просив суд, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 08 травня 2018 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вищезазначене рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_3 з 01 червня 2016 року почав проживати у цивільному шлюбі з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що ОСОБА_3 вигнав апелянта з двома дітьми на вулицю.

З 01 вересня 2016 року спільний син сторін ОСОБА_4 проживає в м. Славутичі з бабусею ОСОБА_8, а позивач проживав в м. Чернігові.

Апелянт, вважає, що позивач створює умови для унеможливлення спілкування відповідача з сином.

ОСОБА_2 зазначає, що на час подання апеляційної скарги вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку.

Єдине джерело доходу - 860 грн., з якого аліменти не утримуються, тому не має змоги сплачувати аліменти.

З 07 грудня 2017 року відносно апелянта було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і остання не може бачитися з сином.

Апелянт стверджує, що повноцінно не могла спілкуватись з сином оскільки позивач чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Судом першої інстанції безпідставно не враховані докази того, що апелянт неодноразово, а саме шість разів зверталась до Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області протягом червня 2016 року - березня 2017 року у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_3 чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Також вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу.

Однак, всупереч недоведеності позиції позивача, наявності ряду об'єктивних причин, що позбавляють апелянта можливості спілкуватися з сином, суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення.

Просила скасувати рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В свою чергу, ОСОБА_3 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу, в якій зазначає, що відповідач проти позбавлення її батьківських прав у відношенні ОСОБА_4 заперечує, але в той же час не проявляє до нього ніяких материнських почуттів і не намагається підтримувати з ним контакт.

За весь час, що сторони проживають окремо, ні сама відповідач, ні її мати - бабуся ОСОБА_4, йому не дзвонять і не вітають, ніяких подарунків не передають.

До позивача не висловлюють побажань побачитись з ОСОБА_4, із чого позивач зробив висновок, що у відповідача відсутні материнські почуття до її сина ОСОБА_4, а у останнього відсутні почуття до його колишньої матері.

Вважає, що відповідач правильно була позбавлена батьківських прав у зв'язку з винною поведінкою та свідомого нехтування своїми материнськими обов'язками у відношенні сина ОСОБА_4.

Також вважає, що у справі є достатньо доказів того, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку сина.

Просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 березня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №34, який був розірваний згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 29 жовтня 2010 року.

Під час шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 16 лютого 2010 року, складено відповідний актовий запис № 30 про народження 28 січня 2010 року ОСОБА_4. Батьками в свідоцтві про народження записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_3.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26 квітня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 20 березня 2017 року і до повноліття дитини.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого відділом державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що ОСОБА_2 аліменти відповідно до виконавчого листа №377/176/17, виданого 31 травня 2017 року Славутицьким міським судом Київської області, не сплачувались. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 жовтня 2017 року становить 3368,34 гривень.

Згідно акту обстеження умов проживання від 09 лютого 2018 року, складеного в ході обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2, було встановлено, що на час обстеження у квартирі є всі необхідні меблі та побутова техніка, санітарно-гігієнічний стан добрий. Дитина займає окрему кімнату зі всіма зручностями, має окреме спальне місце та місце для навчання і дозвілля, є дитячі книжки та іграшки.

Як вбачається з довідки Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 управління освіти Чернігівської міської ради від 24 січня 2018 року, малолітня дитина ОСОБА_4 є учнем 2-Г класу Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 управління освіти Чернігівської міської ради. Мати дитини, ОСОБА_2, не бере участі у вихованні дитини та не цікавиться шкільним життям сина. За час навчання дитини на батьківських зборах не з'являлась, з класним керівником не спілкувалась.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 11 січня 2018 року управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до побутової характеристики, виданої директором КП «ЖКЦ», ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_4. За час проживання за вказаною адресою скарг на неї від сусідів та мешканців будинку до КП «ЖКЦ» не надходило, в побуті сусіди по відношенню до ОСОБА_2 претензій не пред'являють.

Згідно довідки про отримання (неотримання) допомоги №651 від 20 лютого 2018 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2018 року призначено допомогу при народженні дитини на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Загальна сума доходу за період з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2018 року становить 24080 гривень.

Відповідно до довідки ТОВ «Вольтаж Ком» ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 років з 27 листопада 2015 року згідно наказу №29-К від 26 листопада 2015 року.

З довідок державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №5 Міністерства охорони здоров'я України» від 23 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Відповідно до листа Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області №879/109/1003/1/06-2018 від 01 березня 2018 року, ОСОБА_2 протягом 2016-2017 років 6 разів зверталась до Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області з повідомленням про конфлікт з колишнім чоловіком, що також підтверджується електронними рапортами: №818 від 24 березня 2017 року; №258 від 27 січня 2017 року; №2148 від 21 серпня 2016 року; №2147 від 21 серпня 2016 року; №1648 від 29 червня 2016 року; №1573 від 20 червня 2016 року.

ЗгідноВитягу із кримінального провадження №0001739 від 04 березня 2017 року з правовою кваліфікацією за ч.5 ст.186 КК України, 03 березня 2018 року в денний час, ОСОБА_2, її знайомі на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_10, проникли до приміщення квартири АДРЕСА_1, звідки відкрито викрали сейф з грошовими коштами у сумі 45000 доларів США, 156000 гривень, 4000 Євро, два телевізори, ноутбук «Леново» та інше майно.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2017 року у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, згідно Витягу з кримінального провадження №0003325 від 24 квітня 2017 року, 23 березня 2017 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3, було виявлено та вилучено речовину вагою 0,071г., та 0,3140г., що згідно висновків судово-хімічних експертиз №251 (х), 250 (х) відноситься до канабісу та амфетаміну.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 26 березня 2018 року №60, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із змісту даного висновку, матір хлопця - ОСОБА_2 вихованням та матеріальним утриманням ОСОБА_4 не займається, не цікавиться його життям, здоров'ям та успіхами у навчанні, матеріальної допомоги не надає.

Згідно довідки Славутицької загальноосвітньої школи №1 від 06 березня 2018 року №42/01-41, в якій з 01 вересня 2016 року по 09 серпня 2017 року навчався ОСОБА_4, вихованням та освітою хлопця займалися батько та бабуся, матір хлопця - ОСОБА_2 протягом навчального року відвідувала школу всього 4-5 разів, з вчителями вона не спілкувалася, не цікавилася успіхами та поведінкою сина.

Згідно інформації Чернігівської загальноосвітньої школи №3 від 14 березня 2018 року № 39, в якій навчається ОСОБА_4, зазначено, що мати хлопця жодного разу в школі не з'являлась, класному керівнику не телефонувала, батьківські збори не відвідувала.

Вихованням та матеріальним утриманням малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається його батько - ОСОБА_3, який піклується про сина та створив необхідні умови для його проживання і всебічного розвитку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що існує наявність реального порушення прав дитини внаслідок неналежного виконання батьківських обов'язків відповідачем зі шкідливими наслідками для здоров'я та морального розвитку дитини. Позбавлення відповідача батьківських прав буде доцільним по відношенню інтересів дитини.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Як зазначено у ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст.27 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до вимог ст.164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п.15,16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу.

Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав оскільки належними та допустимими доказами було достеменно встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєї дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів є не переконливими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко