Справа №: 398/3091/18
провадження №: 2/398/2269/18
"22" листопада 2018 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськранного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування будинком №59 по вулиці Садовій в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області.
Позов мотивує тим, що він є власником будинку №59 по вулиці Садовій в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області, відповідно до договору дарування 1/2 частини будинку № 59 по вул. Садовій в смт. Пантаївка від 18.02.1982 року та відповідно до договору дарування 1/2 частини будинку № 59 по вул. Садовій в смт. Пантаївка від 05.10.1989 року. Крім нього та дружини ОСОБА_3, у спірному будинку за реєстрований відповідач ОСОБА_2, який являється його сином, та який з 2008 року змінив місце проживання, але до теперішнього часу не знявся з реєстрації.
Позивач в судове засідання не зявився, але подав заяву про можливість розглянути справу в його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку.
ОСОБА_1 являється власником будинку № 59 по вулиці Садовій в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області на підставі договору дарування 1/2 частини зазначеного будинку від 18.02.1982 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Пантаївської селищної ради народних депутатів м. Олександрії Кіровоградської області, а також договору дарування 1/2 частини зазначеного будинку від 05.10.1989 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Пантаївської селищної ради народних депутатів м. Олександрії Кіровоградської області, та зареєстрованих в Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації.
Згідно довідки №1099/02-21 від 07.08.2018 року, виданої виконавчим комітетом Пантаївської селищної ради, у будинку №59 в смт. Пантіївка м. Олександрії Кіровоградської області зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
10.08.2018 року головою вуличного комітету в присутності двох свідків складено акт про не проживання ОСОБА_2 за адресою: вул. Садова, 59, смт. Пантаївка, м. Олександрії Кіровоградської області, з 2008 року.
Судом встановлено, що відповідач не є власником будинку №59 по вул. Садовій, 59, в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області та тривалий час не проживає у цьому приміщенні.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненніним правакористування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.
У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки відповідач є членом сімї позивача, то спірні правовідносини між сторонами регулюються ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Докази про те, що між сторонами були встановлені інші домовленості, у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним будинком.
Відповідно до ст.41Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВРвід 17.07.1997року «Проратифікацію Конвенціїпро захистправ людиниі основоположнихсвобод 1950року ПершогоПротоколу тапротоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідачів, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування будинком №59 по вулиці Садовій в смт. Пантаївка м. Олександрії Кіровоградської області.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 22.11.2018 року.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА