йСправа № 304/1534/18 Провадження № 2/304/489/2018
У Х В А Л А

21 листопада 2018 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши позовну заяву Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТГ УГМК» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

СП ТОВ «Техніка» звернулося в суд з позовом до ТОВ «ТГ УГМК» та ОСОБА_1, в якому просить стягнути з ТОВ «ТГ УГМК» суму заборгованості в розмірі 125 389,03 грн., а також з відповідача ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 100 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що СП ТОВ «Техніка» та ТОВ «ТГ УГМК» уклали між собою угоду на поставку металевих виробів. У відповідності до рахунку на оплату № 629 та платіжного доручення № 9 від 31 серпня 2016 року предметом угоди була поставка металевих виробів ТОВ «ТГ УГМК» та оплата вказаної продукції СП ТОВ «Техніка». Згідно зазначеного платіжного доручення, позивач оплатив поставку готової продукції на загальну суму 125 389,03 грн., однак станом на 01 листопада 2018 року відповідач продукцію не поставив, таким чином не виконавши умови угоди та відповідно заборгувавши вказану суму. З мережі Інтернет йому стало відомо, що ТОВ «ТГ УГМК» це фірма, яка діє за шахрайською схемою без наміру виконувати свої договірні зобовязання і потерпілими від їх дій вже є велика кількість підприємств. Крім того, відповідно до договору поруки від 31 серпня 2016 року поручителем відповідача ТОВ «ТГ УГМК» виступив ОСОБА_1, який зобовязався відповідати по боргам вказаного товариства в межах 100 грн. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 20 цього Кодексу визначено, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Як розяснено у п. п. 63, 64 Постанови ОСОБА_2 Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, угоду між собою на поставку металевих виробів уклали дві юридичні особи СП ТОВ «Техніка» (позивач) та ТОВ «ТГ УГМК» (відповідач), за якою відповідно проводили розрахунки, про що свідчать рахунок на оплату №629 від 31 серпня 2016 року та платіжне доручення № 9 від 31 серпня 2016 року.

У свою чергу, згідно Договору поруки від 31 серпня 2016 року відповідач ОСОБА_1 поручився відповідати за виконання основного зобовязання, що виникло між сторонами, які є юридичними особами СП ТОВ «Техніка» та ТОВ «ТГ УГМК», в чітко визначеному розмірі поруки 100 (сто) грн.

Таким чином, з урахуванням того, що за умови розгляду такого спору в межах однієї справи одним судом гарантується ефективний захист прав та інтересів позивача, що вплине, зокрема, на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин, суддя приходить до висновку, що позовна заява Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТГ УГМК» та ОСОБА_1, як поручителя, може бути розглянута виключно в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 186 ч. 1 п. 1, 258-261, 263 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

у відкритті провадження у справі за позовом Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТГ УГМК» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У порядку ч. 5 ст. 186 ЦПК України розяснити, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Закарпатської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: ОСОБА_3