Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 379/325/16-ц

провадження № 61-3565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Плосківське»,

відповідачі: ОСОБА_3, приватне сільськогосподарське підприємство «Жовтень»,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» на рішення Таращанського районного суду Київської області, у складі судді Бойка М. Г., від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П., від 19 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Плосківське» (далі - СТОВ «Плосківське») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» (далі - ПСП «Жовтень») про визнання договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсними та визнання договору оренди поновленим.

СТОВ «Плосківське» свої вимоги мотивувало тим, що 18 жовтня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3 було підписано договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1, загальною площею 2 га строком на п'ять років, що належить орендодавцю на праві власності. Термін дії договору закінчувався 23 листопада 2015 року. Пунктом 2.3 договору передбачено, що орендар має переважне перед іншими право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк. 01 вересня 2015 року позивач надіслав ОСОБА_3 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк. Умови договору позивач виконував належним чином і продовжив користуватися зазначеною земельною ділянкою. ОСОБА_3 протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки не висловив будь-яких заперечень проти поновлення договору оренди, а тому договір вважається поновленим відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі». Однак, 01 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ПСП «Жовтень» було укладено договір № 58 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) зазначеної земельної ділянки. Згідно вимог закону передача в користування земельної ділянки в один і той же час може бути здійснена лише одному користувачу за одним правочином. Позивачем були вжиті заходи щодо пролонгації договору оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 18 жовтня 2010 року. Відповідачами було надано додаткову угоду № 1 до договору емфітевзису № 58 від 27 квітня 2016 року, якою достроково розірвано договір емфітевзису № 58 від 01 вересня 2015 року з 27 квітня 2016 року. Достроково розірвавши договір емфітевзису № 58 від 01 вересня 2015 року, відповідачі не відновили порушених ними прав позивача під час його укладання, і більш того, продовжують порушувати переважне право позивача на поновлення договору оренди, укладавши ще один договір емфітевзису № 92 від 27 квітня 2016 року.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнатинедійсним договір № 58 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_2, укладений 01 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ПСП «Жовтень». Визнати недійсним договір № 92 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_2, укладений 27 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ПСП «Жовтень». Визнати договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 18 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та СТОВ «Плосківське», поновленим.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року позов СТОВ «Плосківське» задоволено частково. Визнано недійсним договір № 58 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованою на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що укладений від 01 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ПСП «Жовтень». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі під час діючого договору оренди землі уклали новий договір, чим порушили вимоги статті 93 ЗК України та Закону України «Про оренду землі». Що стосується поновлення договору оренди, суд виходив із того, що у орендодавця було відсутнє волевиявлення на поновлення договору оренди землі із позивачем, про що він направив йому відповідне повідомлення, а тому підстави для поновлення договору оренди відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу СТОВ «Плосківське» відхилено, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що позивач втратив переважне право на укладення договору оренди із власником земельної ділянки, оскільки сторони не досягли спільної домовленості щодо істотних умов договору. Позивачем було надіслано відповідачу редакцію додаткової угоди, яка містила інші умови, аніж договір оренди. Позивач запропонував продовження дії договору оренди на нових умовах, а відтак немає підстав до поновлення договору на попередніх умовах.

У серпні 2016 року СТОВ «Плосківське» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київськоїобласті від 19 липня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні даного спору судами попередніх інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 33 Закону України «Про оренду землі». Позивачем було дотримано процедуру і строки, визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», необхідні для реалізації переважного права орендаря на поновлення договору оренди, що не було спростовано відповідачами. Окрім того, по закінченні строку дії договору оренди власник земельної ділянки не прибув до позивача для підписання акту прийому-передачі земельної ділянки, не вчинив дій, які б свідчили про його намір повернути земельну ділянку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

09 листопада 2016 року ПСП «Жовтень» направило до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу СТОВ «Плосківське», мотивуючи їх тим, що суди першої та другої інстанцій повно з'ясували обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій. Виходячи із приписів статей 319, 626 ЦК України, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яке передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Суди дійшли правильного висновку про те, що для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності: дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення. У даному випадку одна із складових, волевиявлення відповідача ОСОБА_3, відсутня.

09 листопада 2016 року представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 направлено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу СТОВ «Плосківське» мотивуючи їх тим, що суди першої та другої інстанцій повно з'ясували обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій. ОСОБА_3 було надіслано позивачу лист повідомлення від 20 липня 2016 року, який було отримано 31 липня 2015 року, в якому чітко зазначено, що після закінчення договору оренди власник земельної ділянки не має наміру укладати договір оренди із СТОВ «Плосківське» та згідно пункту 2.5 даного договору, після закінчення договору орендар має повернути орендодавцеві орендовану земельну ділянку. Вказане свідчить про відсутність волевиявлення у ОСОБА_3 на укладення із СТОВ «Плосківське» договору оренди земельної ділянки на новий строк.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року справу за позовом СТОВ «Плосківське» до ОСОБА_3, ПСП «Жовтень» про визнання договорів про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) недійсними та визнання договору оренди поновленим призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 18 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Плосківське» укладено договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1, згідно умов якого ОСОБА_3, передав, а СТОВ «Плосківське» прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області та належить орендодавцю на підставі державного акту серії НОМЕР_3. Строк дії договору оренди становить п'ять років, починаючи з дати реєстрації.

03 липня 2015 року ОСОБА_3 направив СТОВ «Плосківське» повідомлення про повернення земельної ділянки, в якому зазначив, що після закінчення строку дії договору, восени 2015 року, він не має наміру укладати договір оренди вказаної земельної ділянки та просив після збирання урожаю 2015 року не засівати та надалі не обробляти вказану земельну ділянку та не використовувати її в будь-який інший спосіб.

27 серпня 2015 року СТОВ «Плосківське» направило ОСОБА_3 лист-повідомлення, в якому зазначило про переважне право перед іншими особами на поновлення договору та просило по закінченню строку договору продовжити строк його дії, узгодити всі істотні умови та поновити договір оренди земельної ділянки від 18 жовтня 2010 року. До листа додано проект додаткової угоди.

01 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ПСП «Жовтень» було укладено договір № 58 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), розташованою на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

27 квітня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 58 від 01 вересня 2015 року, якою розірвано вказаний договір емфітевзису на зазначену земельну ділянку.

27 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ПСП «Жовтень» укладено договір № 92 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, розташована на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Пунктами 4.1-4.4 договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 і СТОВ «Плосківське», встановлено права та обов'язки орендодавця і орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованоговисновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 27 квітня 2016 року № 92, укладеного між ОСОБА_3 і ПСП «Жовтень», оскільки цей договір був укладений вже після припинення дії договору, укладеного із СТОВ «Плосківське», що відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі». Вказаний договір був укладений на кращих умовах для орендодавця, ніж запропоновані СТОВ «Плосківське».

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 594/376/17, провадження № 14-65цс18.

Вирішуючи даний спір, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання договору оренди земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_3 і СТОВ «Плосківське», поновленим.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом вищенаведеної норми права такий спосіб поновлення договору оренди може мати місце лише тоді, коли сторони до закінчення строку дії договору вчиняли дії, передбачені частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Судами встановлено, що листом від 03 липня 2015 року ОСОБА_3 повідомив СТОВ «Плосківське», що не бажає продовжувати строк дії договору оренди землі від 18 жовтня 2010 року та просив орендаря після збору урожаю 2015 року не засівати і надалі не обробляти земельну ділянку, а також не використовувати її в будь-який інший спосіб.

Таким чином, подальше направлення СТОВ «Плосківське» пропозиції про продовження відносин оренди, так само, як і продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку оренди, при наявності вираженого волевиявлення орендодавця про відмову від продовження строку оренди та заявленої вимоги власника про повернення земельної ділянки, не може виступати підставою для поновлення орендних відносин між сторонами.

Посилання у касаційній скарзі на те, що договір оренди земельної ділянки вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені, а тому сторони повинні у місячний термін укласти додаткову угоду, є безпідставним також з огляду на наступне.

За змістом частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 і СТОВ «Плосківське» був укладений строком на 5 років. У додатковій угоді, яку направляв позивач на адресу ОСОБА_3, ним були змінені істотні умови договору - строк його дії збільшено з 5 до 7 років.

У разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо істотних умов договору оренди землі, що слідує з листів сторін, СТОВ «Плосківське» втратило своє переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк.

Аналогічний висновок щодо застосування вищевказаних норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16?ц, провадження № 61?8479св18, який згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківське» залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк