Ухвала

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 466/6781/16-ц

провадження № 61-46651ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5

на постанову Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист права власності шляхом зобов'язання приведення нерухомого майна у попередній стан,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист права власності шляхом зобов'язання приведення нерухомого майна у попередній стан.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_5, ОСОБА_4 є співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_5 належить ? частина вказаного будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а ОСОБА_4 - ? частина даного будинковолодіння. До складу будинковолодіння входять господарські будівлі, а саме три дерев'яні сараї та бутовий погріб, цегляна літня кухня.

Позивачі вказували, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, які проживають з ними по сусідству, намагаються захопити частину земельної ділянки, що знаходиться під будівлями сараю та погребу, зокрема, вже зруйнували вбиральню. Також відповідачами було демонтовано погріб з бутового каменю, що відноситься до будинковолодіння АДРЕСА_1, який належить позивачам.

Посилаючись на те, що відповідачі самочинно демонтований погріб добровільно не відновлюють, ОСОБА_5, ОСОБА_4 просили суд зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7 на протязі 20-ти днів від дня набрання судовим рішенням законної сили за власні кошти відновити самочинно демонтований погріб, що розташований на земельній ділянці, відведеній для будинку АДРЕСА_1 за конфігурацією та зі схемою розміщення будівель, зазначеними у технічному паспорті від 05 вересня 2012 року, оформленому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО») на вказаний будинок; при невиконанні даної вимоги залишити за позивачами право провести відновлення погребу шляхом залучення відповідної будівельної організації, на договірних засадах за їхнім вибором, із подальшим стягненням з відповідачів коштів проведення таких будівельних робіт.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 16 червня

2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7 за власні кошти відновити самочинно демонтований погріб (позначеному на плані бутовий погріб Пг (Ж), що розташований на земельній ділянці на АДРЕСА_1 за конфігурацією та із схемою розміщення будівель, зазначеними у технічному паспорті від 05 вересня 2012 року, оформленому ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» на вказаний будинок.

При невиконанні рішення надано право ОСОБА_5, ОСОБА_4 шляхом залучення та проведення підрядною будівельною організацією відновити самочинно демонтований погріб (позначеному на плані бутовий погріб

Пг (Ж), що розташований на земельній ділянці на АДРЕСА_1 за конфігурацією та із схемою розміщення будівель, зазначеними у технічному паспорті від 05 вересня 2012 року, оформленому ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» на вказаний будинок із подальшим стягненням з ОСОБА_6, ОСОБА_7 коштів проведення таких будівельних робіт.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права та законні інтереси позивачів порушені діями відповідачів ОСОБА_6, яка є співвласником будівлі, та ОСОБА_7, яка є довіреною особою співвласника і приймала участь у самовільному демонтажі погребу, що є власністю позивачів.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 червня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами порушення їх прав та законних інтересів відповідачами.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_5 є власником ? частини житлового будинку

№ 27 з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, що знаходяться на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_6 отримала ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель, у тому числі і бутового погреба Пг (Ж), як спадкове майно на підставі заповіту після смерті своєї баби ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також суди встановили, що відповідно до листа санітарно-епідеміологічної станції Шевченківського району міста Львова (далі - СЕС Шевченківського району міста Львова) господарська будівля (погреб) знаходиться в антисанітарному стані, захаращена будівельним сміттям, твердими побутовими відходами. Споруда знаходиться в аварійному стані - дошки прогнилі, кам'яна частина господарської споруди напівзруйнована, існує загроза обвалу.

Погріб, який є предметом позову про приведення у попередній стан, знаходився всередині дерев'яного приміщення сараю, проте, протягом тривалого часу не використовувався власниками, у зв'язку із його непридатним технічним станом, відсоток зносу погреба становив 40 %.

Згідно з інвентаризаційною справою, станом на 01 вересня 2012 року, стан погребу незадовільний, що вказує на ступінь зносу до 60 %, також експлуатація елементів будівлі погребу можлива лише при умові їх ремонту.

Крім того, земельна ділянка, на якій був розташований погріб, належить до земельних ділянок, які не надані у власність чи користування. Також відсутній Детальний план чи План зонування територій смт Брюховичі, у межі якого входить ділянка, де був розміщений погріб.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що

ОСОБА_6, яка є власником ? частини погребу, не вчиняла будь-яких дій щодо порушення прав позивачів, а ОСОБА_7 взагалі не є співвласником вказаної споруди.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішення не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист права власності шляхом зобов'язання приведення нерухомого майна у попередній стан, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк