КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1054/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року,

встановив:

у травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила виділити в натурі належну їй ? частину будинку АДРЕСА_1, а саме: дві жилі кімнати площею по 20,2 кв.м., жилу кімнату площею 12, 1 кв.м., підсобну площею 4,0 кв.м. Також позивач просила визнати за нею право власності на вказані приміщення та припинити право спільної часткової власності на будинок.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що їй на праві власності належить ? частина жилого будинку АДРЕСА_1, а інша ? частина будинку належить відповідачу ОСОБА_4 Зазначала, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 30 вересня 2009 року було визначено порядок користування спірним будинком та виділено ОСОБА_4 частину будинку - квартиру №1, яка складається з кухні площею 8,6 кв.м., коридору площею 11,9 кв.м., жилої кімнати площею 18,5 кв.м., вбиральні, погребу та літньої кухні, а ОСОБА_3 виділено кв.№2, яка складається з двох жилих кімнат площею по 20,2 кв.м., жилої кімнати площею 12, 1 кв.м., підсобну площею 4,0 кв.м., а також самочинно збудовані приміщення, зобов'язано ОСОБА_3 здійснити будівельні роботи згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи. Позивач зазначала, що дійти згоди з відповідачем щодо виділу належної їй частки у майні не вдається можливим, а тому просила суд виділити їй в натурі приміщення у спірному будинку загальною площею 57,4 кв.м., визнати за нею право власності на вказані приміщення та припинити право спільної часткової власності на будинок.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не була доведена можливість виділу їй тієї частини майна в натурі, яка відповідає її частці. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 317, 319, 355, 356 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін по справі ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з жилого будинку АДРЕСА_1 жилою площею 85, 3 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємицею ? частини спадкового майна є ОСОБА_3 Доказів про те, що інша ? частина спірного майна належить відповідачу ОСОБА_4 у порядку спадкування матеріали справи не містять.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги Висновок судової будівельно-технічної експертизи від 27 липня 2009 року, в якому судовим експертом зазначено про можливість поділу приміщень спірного будинку на дві ізольовані квартири. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Переобладнання та перепланування будинку повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, тощо.

Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

В даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що позивач звернулась до суду з вимогами про виділ їй в натурі та визнання права власності на частину будинку загальною площею 57, 4 кв.м. що не відповідає розміру частки будинку, власником якої вона є.

Крім того, позивачем, як доказ можливості поділу спірного будинку в натурі, було надано до суду копію Висновку судової будівельно-технічної експертизи, складеного 27 липня 2009 року, в якому експертом зроблено висновок про можливість поділу будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з відступом від рівності часток сторін.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 30 вересня 2009 року з урахуванням вказаного висновку було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ жилого будинку, виділено у користування ОСОБА_4 частину будинку АДРЕСА_1: кухню площею 8,6 кв.м., коридор площею 11,9 кв.м., жилу кімнату площею 14,3 кв.м., жилу кімнату площею 18,5 кв.м., а у користування ОСОБА_3 - дві жилі кімнати площею по 20,2 кв.м. кожна, жилу кімнату площею 12,1 кв.м., підсобну площею 4,9 кв.м., а також самовільно збудовані приміщення. Також вказаним рішення було зобов'язано ОСОБА_3 здійснити наступні будівельні роботи: закласти дверні проходи та влаштувати вхідний дверний прохід.

Однак, доказів про те, що позивачем по справі були здійснені переобладнання спірного будинку в дві ізольовані квартири з 2009 року до моменту звернення до суду з позовом у травні 2017 року, що дало б підстави зробити висновок про можливість поділу його в натурі, до матеріалів справи не надано. Клопотання про призначення судом відповідної експертизи позивачем у суді першої інстанції не заявлялось, належних доказів на підтвердження поважності причин неподання актуального висновку експерта або клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи у вказаній справі, при зверненні до суду апеляційної інстанції не наведено.

За таких обставин доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді