23.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/8185/17
Єдиний унікальний номер судової справи 205/8185/17
Номер провадження 2/205/366/18
РІШЕННЯ

іменем України

23 жовтня 2018 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/8185/17 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

встановив:

ОСОБА_1 08 грудня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 серпня 1999 року померла її бабуся ОСОБА_2.

ОСОБА_2 за життя було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно якого на випадок смерті зробила розпорядження: належний садовий будинок, розташований в місті Дніпропетровськ в садівницькому товаристві "Комунальник" підприємства "Міськелектротранс", ділянка 84, ОСОБА_1.

ОСОБА_1 прийняла спадщину фактично, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом зі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

04.10.2016 ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_2.

17.11.2016 державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Водночас, у заповіті бабусі позивача, ОСОБА_2, до спадкового майна не була включена земельна ділянка.

За життя ОСОБА_2 не встигла отримати Державний акт на на земельну ділянку № 84 площею 0,0817 га, яка розташована в садівничому товаристві "Комунальник».

Державним нотаріусом шостої Дніпропетровської державної нотаріальної ОСОБА_4 17 січня 2017 року було видано Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0817 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівницьке товариство "Комунальник", буд. 084, після смерті 18 серпня 1999 року ОСОБА_2.

На підставі вищезазначеного, просить визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку 0,0817 га для ведення садівництва, яка розташована в садівничому товаристві "Комунальник", ділянка 84, в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_2, померлої 18 серпня 1999 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2018 року витребувано у державного нотаріуса шостої Дніпропетровської державної нотаріальної ОСОБА_4 копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2, померлої 18 серпня 1999 року.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 міської ради не зявився. Про день, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 18 серпня 1999 року померла ОСОБА_2 (а.с. 14).

ОСОБА_2 за життя було складено заповіт, посвідчений 26 жовтня 1995 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно якого на випадок смерті зробила розпорядження: належний садовий будинок, розташований в м. Дніпропетровськ в садівницькому товаристві "Комунальник" підприємства "Міськелектротранс", ділянка 84, ОСОБА_1 (а.с. 16).

ОСОБА_1 є онукою померлої ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9).

ОСОБА_1 прийняла спадщину фактично, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом зі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, виданою 27 вересня 2016 року виконавчим директором КВЖ РЕП Індустріального району ОСОБА_6 (а.с. 15).

17 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_2 (а.с. 70).

17 листопада 2016 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 19).

За життя ОСОБА_2 не встигла отримати Державний акт на на земельну ділянку № 84 площею 0,0817 га, яка розташована в садівничому товаристві "Комунальник».

16 грудня 1999 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято Рішення за № 2790 про передачу у власність земельних ділянок у садівницькому товаристві «Комунальник» (Ленінський район) для ведення садівництва (а.с. 21).

З відповіді КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 17.10.2016 вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, садівницьке товариство "Комунальник" підприємства "Міськелектротранс" ділянка 84 в цілому за ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому ОСОБА_7 народних депутатів № 881 від 30.12.1966 року про, що КП «ДМБТІ» ДОР видано реєстраційне посвідчення від 14.09.1993 року та зроблено запис про реєстрацію права власності в реєстрову книгу № Д-5 за реєстровим № 26 (а.с. 74).

Управління Держгеокадастру у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області в листі від 21 жовтня 2016 року за № 411-0.6-4035/2-16 повідомило, що станом на 01.01.2013 року у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право приватної власності на ділянку загальною площею 0,0817 га в садовому товаристві «Комунальник" (Ленінський район), будинок 84 за ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 27.07.2000 р., номер державної реєстрації 024088 (а.с. 86).

Управління Держгеокадастру у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області листом про надання інформації від 12.12.2016 за № 6/081116/03-07 повідомило, що внаслідок пожежі, що сталася в 2008 році в архіві управління у 2008 році, було знищено всю наявну документацію із землеустрою та деякі державні акти, тому не має можливості надати запитувану копію державного акту від 27.07.2000, номер державної реєстрації 024088 (а.с. 87).

17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0817 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівницьке товариство "Комунальник", буд. 084, до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 84).

Державним нотаріусом шостої Дніпропетровської державної нотаріальної ОСОБА_4 17 січня 2017 року було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0817 га, що розташована за адресою: м. Дніпро, садівницьке товариство "Комунальник", буд. 084, після смерті 18 серпня 1999 року ОСОБА_2, у звязку із відсутністю правовстановлювального документу на спадкове майно (а.с. 85).

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року.

Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1999 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини.

Стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість. Зазначені норми закріплюють загальний цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований.

На основі повного і всебічного зясування обставин справи, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 529, 548-549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 2, 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку 0,0817 га для ведення садівництва, яка розташована в садівничому товаристві "Комунальник", ділянка 84, в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_2, померлої 18 серпня 1999 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 листопада 2018 року.

Суддя Н.Г. Остапенко