Справа 206/3425/18
Провадження 2/206/1068/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:

головуючого судді - Кушнірчука Р.О.,

при секретареві судового засідання - Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління - служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням , -

за участю:

представника позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника третьої особи - ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є власником на ? частини квартири АДРЕСА_3. Однак, до тепер у цій квартирі продовжують бути зареєстрованими колишній власник ? частини квартири ОСОБА_2 та його малолітній син ОСОБА_3 Відповідачі не є членами його родини, а тому мають бути позбавлені права користування зазначеним жилим приміщенням, оскільки його право власності є непорушним і підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4

Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та зазначили, що інший співвласник спірної квартири ОСОБА_4 є рідним братом відповідача ОСОБА_2, однак місце його проживання їм невідоме. Від сусідів вони чули, що ОСОБА_2 інколи з'являється за адресою спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, подавши відзив на позов та в судовому засіданні наголошував на тому, що він хоч і перестав бути власником ? частки спірної квартир, але продовжує в ній постійно проживати з дозволу свого рідного брата ОСОБА_4, який є другим власником ? частини квартири, іншого житла не має та вважає безпідставними доводи позивача про те, що він та його малолітній син ОСОБА_9 втратили право користування вказаною квартирою.

Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судовому засіданні пояснила, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Також надала письмові пояснення щодо позову в яких зазначила, що вимоги позивача є свідченням його наміру позбавити відповідача ОСОБА_2 та його малолітнього сина їх єдиного житла. Позбавлення права користування житловим приміщенням, в якому проживає малолітня дитина, може відбуватися лише при наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування. Однак, позивачем до матеріалів справи такого дозволу додано не було та доказів врегулювання цього питання в позасудовому порядку суду не надано, до них, як спеціально уповноваженого органу, вони не звертались з цього питання.

Представник Управління-служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність з посиланням на прийняття рішення відповідно до чинного законодавства, враховуючи інтереси дитини.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, наголосив на тому, що він, як власник ? частки вказаної квартири, не заперечує проти фактичного проживання свого рідного брата ОСОБА_2 в цій квартирі. Крім того, останній в ній постійно проживає, ніколи не залишав цього житла та між ними були укладені у 2017 - 2018 роках договори безоплатного користування вказаною частиною житлового приміщення.

Заслухавши доводи учасників процесу, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Суд встановив, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1434, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелицею Д.В. (а.с.27,28).

Придбання позивачем вищезазначеної частини квартири відбулося на підставі протоколу № 214 АЕТ - лот № 2814 про проведення другого повторного аукціону у формі електронних торгів та визначення переможця, складеного 09 серпня 2017 року ТОВ «Професіонал» та акту приймання-передачі від 10 серпня 2017 року.

Відчужувана ? частина квартири АДРЕСА_1 раніше належала відповідачеві ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 25 листопада 2004 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Литвиненко І.В. за реєстровим № 1-2585.

Інша ? частина квартири АДРЕСА_2, також на підставі свідоцтва про право на спадщину належить братові відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (а.с.32-34).

Відповідно довідки про склад сім'ї № 2567 від 10 квітня 2018 року за адресою: АДРЕСА_4, зареєстровані: з 27 травня 1999 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 17 грудня 2009 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Позивач свої вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування обґрунтовував тим, що із припиненням право власності відповідача ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1, ним та членом його сім'ї малолітнім сином ОСОБА_3, втрачено право користування цим житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ч. ч 1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідним від прав самого власника.

Як вже встановлено судом співвласниками квартири АДРЕСА_1 є позивач та третя особа ОСОБА_4

Третя особа ОСОБА_4 є рідним братом відповідача ОСОБА_2 та відповідно дядьком малолітнього ОСОБА_3 та підтвердив в судовому засіданні факт того, що відповідача ОСОБА_2 фактично проживає у вказаному житловому приміщенні, він не заперечує про це та дійсно укладав з рідним братом договори безоплатного користування вказаним житловим приміщенням у 2017-2018 роках.

Факт постійного проживання відповідача ОСОБА_2 за вказаною адресою також підтверджується і його особистими поясненнями в судовому засіданні та актом за підписом сусідів від 24.11.2018 року.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 із припиненням його права власності на частину спірної квартири та його малолітній син ОСОБА_3 не втратили право користування нею, оскільки вони перебувають у родинних відносинах з іншим співвласником квартири ОСОБА_4, який надав згоду останнім на проживання в цій квартирі.

Наданий позивачем рапорт працівника поліції ОСОБА_12, суд не приймає в якості допустимого доказу в підтвердження факту не проживання відповідачів за вказаною адресою, оскільки він не містить дати його складання та його зміст стосується лише одиничного випадку відсутності останніх вдома, до того ж без зазначення причин.

Судом не може бути залишена поза увагою і та обставина, що відповідач ОСОБА_2 заселився до спірної квартири не будучи її співвласником, оскільки право спільної часткової власності на неї набув у 2004 році, а зареєстрував у встановленому законом порядку місце свого проживання в ній ще у травні 1999 року, про що свідчить довідка про склад сім'ї.

Тобто, право відповідача ОСОБА_2 на користування спірним житловим приміщенням не пов'язано з набуттям права власності на нього, оскільки воно виникло ще задовго до того, як він став його співвласником.

Крім того, місце проживання відповідача ОСОБА_2 нерозривно пов'язано з місцем проживання його малолітнього сина ОСОБА_3, оскільки відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Тобто, з викладеного слідує, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, оскільки на законодавчому рівні чітко закріплено, що місцем її проживання, є місце проживання її батьків, або одного з них.

Отже, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 цілком правомірно вселився до спірної квартири та не втратив право користування нею, то його малолітній син на рівні з ним має таке ж право на проживання та користування нею.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати понесені по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3) до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Управління - служби у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Повний текст судового рішення складений 28 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук