Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 732/1567/16-ц

провадження № 61-26946св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи - Макишинська сільська рада Городнянського району Чернігівської області, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року у складі судді Березовського О. Д. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Губар В. С., Вінгаль В. М., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Городнянська районна державна адміністрація Чернігівської області (далі - Городнянська РДА Чернігівської області) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи - Макишинська сільська рада Городнянського району Чернігівської області, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання таким, що втратив чинність сертифікат на земельну частку (пай).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), який є правовстановлюючим документом на право на земельну частку (пай) з порушенням установленого законом порядку, внаслідок прийняття незаконного розпорядження органу влади, яке визнане судом недійсним, та на підставі нікчемного державного акта колективної власності на землю виданого КСП «Дельта».

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати таким, що втратив чинність сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4серії НОМЕР_1.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року позов Городнянської РДА Чернігівської області задоволено. Визнано таким, що втратив чинність сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що розпайованими можуть бути лише ті сільськогосподарські угіддя, які передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, а тому визнання судом недійсним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21 лютого 1997 року № 56 про передачу КСП «Дельта» у колективну власність 201 га землі та висновки суду про нікчемність виданого КСП «Дельта» державного акту на право колективної власності на землю є достатніми підставами для визнання сертифіката на право на земельну частку (пай) таким, що втратив чинність.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що недійсність розпорядження Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 21 лютого 1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання», а отже і незаконність передачі 201 га земель у колективну власність КСП «Дельта» встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили та, відповідно до статті 61 ЦПК України, є преюдиціальними при вирішенні цієї справи.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову із застосуванням строку позовної давності, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що господарськими судами вирішено питання про право власності неіснуючого підприємства КСП «Дельта», а тому вони не можуть бути преюдиційними для цієї справи. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

УхвалоюВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У вересні 2017 року до суду надійшли заперечення Городнянської РДА Чернігівської області на касаційну скаргу, згідно з якими Вищий господарський суд України в рішенні від 25 листопада 2010 року та Київський апеляційний господарський суд в постанові від 11 липня 2011 року дійшли висновку про незаконність передачі 201 га земель КСП «Дельта» та недійсним розпорядження Городнянської РДА Чернігівської області від 21 лютого 1997 року № 56, а тому сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 є таким, що втратив чинність.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що розпорядженням Городнянської районної державної адміністрації від 21 лютого 1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання» КСП «Дельта» передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва 201,0 га земель, розташованих на території Макишинської сільської ради.

На підставі вказаного розпорядження КСП «Дельта» виданий державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований у Книзі записів державних актів за № 33 на 201,0 га землі на території Макишинської сільської ради Городнянського району Чернігівської області.

Надана у користування КСП «Дельта» земля відповідно до Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»розпайована між його членами - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у розмірі по 40,2 га кожному.

20 вересня 1999 року були видані сертифікати вказаним членам КСП «Дельта», якими підтверджувалось їхнє право на земельні частки (паї) у праві колективної власності на землю зазначеного КСП «Дельта».

22 вересня 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зареєстровані сертифікати на право на земельну частку (пай) за №№ 1, 2, 3, 4, 5 та видані членам КСП «Дельта».

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25 листопада 2010 року визнано недійсним розпорядження Городнянської районної державної адміністрації від 21 вересня 1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання».Припинено провадження у справі в частині визнання недійсним державного акта на право колективної власності на землю від 28 березня 1997 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 33, виданого КСП «Дельта».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 липня 2011 року рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 листопада 2010 року залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що на час видання КСП «Дельта» державного акту на право колективної власності на землю від 28 лютого 1997 року спірна земельна ділянка знаходилась у постійному користуванні іншої юридичної особи - МВКП «Дельта» згідно з Державними актами на право постійного користування на землю від 03 лютого 1995 року НОМЕР_2 та від 09 липня 1996 рокуНОМЕР_3, право на яку у МВКП «Дельта» припинилось лише 14 травня 1997 року, а відтак, відповідно до чинного на той час земельного законодавства, спірна земельна ділянка не могла бути надана іншій юридичній особі, а саме КСП «Дельта», а значить і не могла бути розпайована між третіми особами.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Крім того, згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням вимог законодавства про те, що обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники, суд погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 є таким, що втратив чинність, оскільки виданий на виконання розпорядження Городнянської районної державної адміністрації від 21 вересня 1997 року № 56 «Про передачу земель колективному сільськогосподарському підприємству «Дельта» для сільськогосподарського використання», яке рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25 листопада 2010 року визнано недійсним.

Не є підставою для скасування судових рішень доводи заявника про те, що господарськими судами вирішено питання про право власності неіснуючого підприємства КСП «Дельта», а тому вони не можуть бут преюдиційними для цієї справи, оскільки до повноважень Верховного Суду не входить оцінка ухвалених рішень в інших справах.

Доводи касаційної скарги аналогічні підставам позову були предметом дослідження судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не відноситься до повноважень Верховного Суду.

Суди першої й апеляційної інстанції забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І.Усик