П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/39515/17

Номер провадження № 22-ц/ 824/1646/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О.В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А. А., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 4 000 грн., починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення з відповідача судового збору в розмірі 640 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з серпня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Як до розірвання шлюбу, так і після відповідач не приймав участі у її житті та вихованні дитини, не виконував свої батьківські обов'язки, фактично ухиляється від їх виконання, а з вересня 2013 року сторони проживали окремо одне від одного. З 2014 року позивач із сином проживала окремо із іншим чоловіком ОСОБА_6, який замінив сину батька, виховує і піклується про нього. Дитина фактично знаходиться на утриманні позивача та її теперішнього чоловіка. Відповідач самоусунувся від виховання спільної дитини, матеріально сина не утримує, його життям та здоров'ям не цікавиться, що і було підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року (а.с. 173 - 178) позовні вимоги задоволено в повному обсязі, позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина в розмірі 4 000 грн. щомісячно з їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 01 листопада 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 20 вересня 2018 року направив апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити. В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Апеляційну скаргу, мотивував, зокрема, грубим порушенням судом першої інстанції норм процесуального закону та неправильним застосуванням норм матеріального права в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Скаржник зазначає, що 08 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син, ОСОБА_5 Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року шлюб було розірвано.

З 2014 року ОСОБА_3 перебуває під мобілізаційною пропискою. Крім того, останній був госпіталізований, протягом тривалого часу перебував на лікуванні, оскільки має захворювання, що позбавляє його можливості мати дітей у майбутньому.

ОСОБА_3 не створював перешкод ОСОБА_4 у виїзду дитини за кордон. Більше того, позивач жодного разу не зверталась до правоохоронних органів з приводу притягнення відповідача до відповідальності та спонукання відповідача до виконання батьківських обов'язків.

На думку скаржника, висновок Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 21 липня 2017 року, який покладено в основу рішення суду першої інстанції, має формальний характер та не враховує всіх обставин взаємовідносин між сторонами.

ОСОБА_4 не довела, що задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, в той час як судом першої інстанції не враховано докази, надані відповідачем, які підтверджують фізичну неможливість відвідувати дитину у місті Києві.

01 жовтня 2018 року дана справа отримана Апеляційним судом міста Києва з відповідною апеляційною скаргою.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів від 02 жовтня 2018 року, днем початку роботи Київського апеляційного суду відповідно до повідомлення голови новоутвореного суду, опублікованого у газеті «Голос України», визначено 03 жовтня 2018 року.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: Вербова І.М. - головуючийсуддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи на 21 листопада 2018 року 11 год. 10 хв.

У судовому засіданні відповідач (скаржник) ОСОБА_3 та його представники - адвокати ОСОБА_2 і ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, скасувавши судове рішення саме в частині позбавлення батьківських прав, у іншій частині рішення суду не оскаржується. Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачем у 2015 році, він з дитиною не бачився, матеріально допомагав, однак даний факт не фіксував.

Позивач ОСОБА_4 та/або її представник (ки) до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями. Крім того, до Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача - ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що вона, представник позивача, прийматиме участь у іншому судовому засіданні, а позивач ОСОБА_4 особисто не зможе взяти участь у справі, оскільки перебуває на лікарняному у зв'язку з хворобою дитини. Також, ОСОБА_4 бажає, щоб їй було надано виключно адвокатом професійну правову допомогу.

Разом з тим, колегія суддів вважає наведені у клопотанні підстави для відкладення розгляду справи неповажними, оскільки належних письмових доказів наведеним обставинам надано не було. Крім того, позивач ОСОБА_4 завчасно була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, а тому не була позбавлена можливості забезпечити явку свого представника (адвоката) для надання останнім (ньою) професійної правової допомоги з метою захисту інтересів позивача.

У зв'язку з наведеним вище, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу (переглядати оскаржуване судове рішення) у відсутності позивача та її представника (ків).

Більше того, 22 жовтня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, з відповідними підтвердженнями направлення його копії учасникам справи, що свідчить про те, що позивач належним чином скористалась своїм процесуальним правом на виклад у письмовому вигляді своєї позиції (заперечень) на подану апеляційну скаргу. З даного відзиву, зокрема, вбачається, що рішення суду є законним та обґрунтованим, судом вірно встановлено, що малолітній ОСОБА_5 на даний час проживає з матір'ю та її новим чоловіком, яким створені належні умови для проживання та виховання дитини, що знайшло своє підтвердження належними письмовими доказами. З пояснень відповідача у судовому засіданні можна зробити висновок, що батьківство для нього носить формальний характер, крім того, останнім не доведено факту вчинення позивачем перешкод у побаченнях та спілкуванні з дитиною. Враховуючи, що ОСОБА_3 жодним чином не був позбавлений інформації щодо місця проживання дитини, йому не створювались перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, наведене свідчить про небажання відповідача виконувати батьківські обов'язки, покладені на нього законом. На даний час, дитина проживає у повноцінній сім'ї, біологічного батька йому заміняє відчим, який виховує дитину та створює йому усі умови для виховання та проживання.

Представники третіх осіб Служб у справах дітей до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи також повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи відповідача (скаржника), його представників, враховуючи поданий позивачем відзив на апеляційну скаргу, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та надані у суді першої інстанції письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року (а.с.32-34) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 - розірвано.

В шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Також судом вірно встановлено, що дитина на даний час проживає разом з матір'ю та її новим чоловіком, яким створені належні умови для проживання та виховання дитини.

За поданою характеристикою на сина сторін від 27 квітня 2017 року, дитина навчається в дошкільному навчальному закладі №111 Деснянського управління освіти та відповідач за увесь час навчання сина з 23 вересня 2015 року жодного разу у вказаний заклад за ним не з'являвся та у його вихованні участі не приймає.

Згідно висновку психологічного обстеження дитини сторін від 11 липня 2017 року за №097, дитина не виявляє емоційної прихильності до ОСОБА_3, так як потребу у наявності дорослого чоловічої статі замінив відчим (а.с.26-28).

З показів свідків, допитаних судом першої інстанції встановлено обставини щодо нетривалого часу проживання сторін у шлюбі, негайний переїзд позивача до міста Києва та відсутність прийняття участі відповідачем у вихованні дитини та не надання ним матеріальної допомоги. При цьому, вказали на відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача.

Згідно висновку служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 липня 2017 року, Деснянська районна РДА в м. Києві як Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19-23).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи доведено обставини, на які посилалась позивач у своєму позові, а саме про те, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується з сином, не займається його вихованням, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення, оскільки обов'язок утримувати дитину покладено законом як на матір, так і на батька, а визначаючи розмір аліментів саме у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, суд враховував матеріальний стан сторін, а також потреби дитини даного віку.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з чим судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в оскаржуваній відповідачем частині.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

За змістом роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно та не всебічно з'ясував фактичні обставини справи, не взяв до уваги доводи відповідача, надавши перевагу доводам позивача, дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина.

Згідно положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дійшовши висновку про те, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із сином, не займається його вихованням, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_3 з 2014 року перебуває під мобілізаційною пропискою, останній був госпіталізований та протягом тривалого часу перебував на лікуванні, оскільки має захворювання, що позбавляє його можливості мати дітей у майбутньому, тобто спільний син ОСОБА_5 є його першою та можливо єдиною дитиною. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що поведінка відповідача є неприйнятною та аморальною, останній не був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Крім того, у суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що він цікавиться сином, бажає з ним спілкуватись, піклуватись про нього та надавати йому допомогу.

Також, у судовому засіданні встановлено, що відповідач є працюючим та приватним підприємцем.

Позбавлення батьківських прав є дійсно крайнім заходом впливу. В ході перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування такого заходу впливу відносно відповідача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не можна назвати законним та обґрунтованим, судом не в повній мірі з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року в частині позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити нове судове рішення у цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - відмовити, попередивши ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

У іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.Шахова