Провадження № 2/331/651/2018
Справа № 331/1625/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

за участю:

секретаря - Постарнак М.М.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 69002, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2018 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1141,41 грн., та моральної шкоди в розмірі 40000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.11.2017р. ОСОБА_2, знаходячись біля буд. АДРЕСА_2, вигулювала свою собаку породи «стафордширський тер'єр» без намордника, не втримала свою собаку на повідку, чим порушила правила утримання собак та котів, внаслідок чого собака вкусила його за руку, там самим заподіявши шкоду здоров'ю.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2018р. ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, та до неї застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В результаті укусу він отримав тілесні ушкодження та перебував на лікуванні тривалий час, втратив кошти на придбання медичних препаратів у розмірі 1141,41 грн., що підтверджується виписками з медичної карти хворого та квитанціями аптек за придбання ліків.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 у добровільному порядку на його пропозиції щодо компенсування витрат не реагує, він вимушений звернутися до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди.

З 22.11.2017р. по 29.12.2017р. у зв'язку з нанесенням йому тілесного ушкодження він знаходився на лікарняному, а оскільки причина непрацездатності є невиробничою, то зазначений лікарняний йому не був оплачений, у результаті чого за вказаний час він втратив заробіток понад 10000,00 грн.

Крім того, вважає, що діями ОСОБА_2 йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що йому було пошкоджено здоровий суглоб мізинцю, після укусу він відчував сильні болі, а потім втратив чутливість пальцю та наразі не може ним рухати. При обстеженні у центрі відновної хірургії кісток та суглобів при клінічній лікарні № 9 йому повідомили, що суглоб пальцю відновити неможливо, внаслідок чого він втратив спокій, рівновагу та сон, зазнає душевних страждань, при виході на вулицю постійно хвилюється, що ця подія може повторитися, оскільки відповідачка продовжує вигулювати свою собаку без намордника. З огляду на вказані обставини, просив суд стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 40000,00 грн.

В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 1141,41 грн., втрачений заробіток у розмірі 9985,35 грн., а також моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. (а.с. 40-41)

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї матеріальної шкоди у розмірі 1141,41 грн., яка понесена позивачем у зв'язку з придбанням ліків. В іншій частині позов не визнала, заперечувала проти його задоволення у зв'язку з недоведеністю.

Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. (а.с. 24-25)

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача та відповідача, кожного в окремості, наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22.11.2017р. ОСОБА_2, знаходячись біля буд. АДРЕСА_2, вигулювала свою собаку породи «стафордширський тер'єр» без намордника, не втримала свою собаку на повідку, чим порушила правила утримання собак та котів, внаслідок чого собака вкусила за руку ОСОБА_1, там самим заподіявши шкоду його здоров'ю.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2018р. ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, та до неї застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85,00 грн.. (а.с. 7)

Зазначена постанову суду набрала законної сили 26 січня 2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В результаті укусу ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та перебував на лікуванні тривалий час, втратив кошти на придбання медичних препаратів у розмірі 1141,41 грн., що підтверджується виписками з медичної карти хворого та квитанціями аптек за придбання ліків. (а.с. 6, 9-17)

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України,цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частинами 1, 3 статті 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Рішенням Запорізької міської ради № 35 від 27.12.2011 року затверджені «Правила утримання собак, котів і хижих тварин громадянами, підприємствами, установами та організаціями в м. Запоріжжі» (надалі по тексту Правила).

Пунктом 1.1 Правил визначено, що Правила утримання собак, котів і хижих тварин громадянами, підприємствами, установами та організаціями в м. Запоріжжі нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги до утримання домашніх та інших тварин у м. Запоріжжя.

Як вказує п. 1.4 Правил дія цих Правил поширюється на поводження, утримання, розведення та регулювання чисельності тварин юридичними особами, незалежно від форм власності (крім установ Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Державного митного комітету), та фізичними особами.

Власником собаки, за визначенням розділу 2 Правил, є юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, які не суперечать законодавству України.

Також Правилами надано визначення потенційно небезпечних собак, якими є собаки, які належать до порід собак, визначених потенційно небезпечними, а також особини, які мають фенотипічні ознаки цих порід. Службові собаки та собаки бійцівських порід є джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому відповідно до пунктів 3.3.1, 14.1.2 Правил придбання потенційно небезпечних порід собак та собак, визнаних небезпечними дозволяється лише особам, які досягли 18-річного віку. Дозволяється відчуження тварин особам, які досягли 18 років, або особам, які досягли 16 років, за письмовою згодою батьків цієї особи або осіб, що їх заміняють.

З додатку № 1 до Правил вбачається, що собака породи «стафордширський тер"єр» включена до Переліку порід собак, визнаних як потенційно небезпечні.

Як вказують Правила, особи, які утримують домашніх та інших тварин, зобовязані, зокрема: виводити собак до місць та зон їх вигулу лише у наморднику (крім собак дрібних порід та їх метисів) та на повідку (для порід собак, які зазначені у додатку 1 - на короткому повідку не більш ніж 1,2 м.) з прикріпленими до нашийника ідентифікуючими позначками, маючи при собі засоби для прибирання екскрементів тварини; забезпечити умови недопущення втечі тварини та нападу її на людей та інших тварин, про що вказує п. 3.4 Правил.

Відповідно до п. 3.6 Правил власникам домашніх тварин забороняється вигулювати собак, що визнані небезпечними, без повідка і намордника у невизначених спеціально для вигулу місцях.

Оскільки ОСОБА_2 здійснювала вигул собаки без намордника та не забезпечила безпеку оточуючих, тож саме нею допущено порушення, яке має своїм наслідком обов'язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження здоровя інших осіб.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1141,41 грн., що складає вартість медичних препаратів, які були призначені ОСОБА_1 та придбані ним для лікування травми, отриманої внаслідок укусу собаки.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь втраченого заробітку у розмірі 9985,35 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1, 3 статті 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

З матеріалів справи, зокрема листи непрацездатності: серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 22 листопада 2017 року до 04 січня 2018 року. (а.с. 9-11, 63-65)

По тексту позовної заяви та в судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на тому, що у зв'язку з тим, що отримана ним травма не є виробничою травмою, то зазначені лікарняні йому не були оплачені та за вказаний час він втратив заробіток у розмірі 9985,35 грн., внаслідок тимчасової втрати працездатності.

Проте, на запит суду отримана інформація з місця роботи ОСОБА_1 - ПрАт «Запорізький електровозоремонтний завод», з якої вбачається, що у січні 2018 року ОСОБА_1 отримано виплачені підприємством (5 днів лікарняного) та через підприємство Фондом соціального страхування (39 днів лікарняного) в рахунок сплати листків непрацездатності : серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, грошові кошти у розмірі 9287,52 грн. (а.с. 62)

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка є безпідставною та спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Стосовно позовних вимог позивачів щодо стягнення на його користь з ОСОБА_2 по справі моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, останній посилаються на те, що йому було пошкоджено здоровий суглоб мізинцю, після укусу він відчував сильні болі, а потім втратив чутливість пальцю та наразі не може ним рухати. При обстеженні у центрі відновної хірургії кісток та суглобів при клінічній лікарні № 9 йому повідомили, що суглоб пальцю відновити неможливо, внаслідок чого він втратив спокій, рівновагу та сон, зазнає душевних страждань, при виході на вулицю постійно хвилюється, що ця подія може повторитися, оскільки відповідачка продовжує вигулювати свою собаку без намордника. З огляду на вказані обставини, понесені моральні страждання оцінює у 40000,00 грн.

Аналізуючи наведені норми діючого законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, а також враховуючи викладені обставини та наявні в матеріалах справи письмові докази, керуючись принципом розумної достатності, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до 2000,00 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 2466,80 грн. (а.с. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року становить 1762,00 грн., то позивач повинен був сплатити судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 704,80 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, суд стягує на користь позивача з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 43,31 грн.

Одночасно, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо повернення ОСОБА_1 зайво сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн., виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); 5) закриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.. 23, 1167, 1168, 1195, ЦК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І ШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: 69002, АДРЕСА_1) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (ІПН: НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ІПН: НОМЕР_2), матеріальну шкоду у розмірі 1141 (одна тисяча сто сорок одна) гривня 41 копійок; моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 43 (сорок три) гривні 31 копійок, а всього 3184 (три тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 72 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Зобов'язати управління Державної казначейської служби України у Олександрівському районі міста Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (ІПН: НОМЕР_2), надмірно сплачений за квитанцією № 077 від 20 лютого 2018 року судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Повне рішення суду складено 23 листопада 2018 року

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

16.11.2018