Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 459/4556/14-ц

провадження № 61-19789св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Сімоненко В. М., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2017 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 606/33-032, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 86 150,00 дол США із кінцевим терміном повернення кредиту 28 березня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних за перший рік з подальшим щорічним переглядом розміру % згідно з умовами пункту 2.6 цього договору.

Оскільки позичальник свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, станом на 09 жовтня 2014 року у нього утворилась заборгованість перед банком у сумі 131 917,86 дол США, яка включає в себе: основну суму кредиту 76 406,06 дол США, відсотки за користування кредитом - 55 511,80 дол США, а також 174 309,54 грн пені, яка складається з пені за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом - 71 052,69 грн та пені за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками 103 256,85 грн.

У зв'язку з наведеним просив суд стягнути з відповідача на користь банку 131 917,86 дол США та 174 309,54 грн пені, що в загальній сумі в гривневому еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ станом на 09 вересня 2014 року становить 1 865 773, 88 грн.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2007 року № 606/33-032 у сумі 131 917,86 дол США, яка складається із основної суми заборгованості за кредитом 76 406,06 дол США; відсотків за користування кредитом 55 511,80 дол США, що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2014 року становить 2 090 898,08 грн, а також пеню за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом у розмірі 71 052,69 грн та пеню за несвоєчасну сплату заборгованості за відсотками у розмірі 103 256,85 грн, що в сумі складає 174 309,54 грн

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3 654 грн понесених судових витрат.

Ухвалою Червоноградського міського суд Львівської області від 28 липня 2016 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню відповідно до вимог статей 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2017 року заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до частини третьої статті 264 ЦК України 14 серпня 2009 року (дата звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з позовом до майнового поручителя про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки) перебіг позовної давності почався заново і саме з цього моменту для банку почався новий відлік трьохрічного строку для звернення до суду з позовом до позичальника щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 17 жовтня 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанцій, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що заява про застосування позовної давності до суду першої інстанції відповідачем не подавалася; у суд апеляційної інстанції у формі окремої заяви також не надходила. Також суд не звернув уваги, що дострокове стягнення боргу кредитором (звернення стягнення на предмет іпотеки) не припиняє дію кредитного договору, оскільки наявність судових рішень, що набрали законної сили, не позбавляє позичальника можливості виконання зобов'язань, передбачених договором. Крім того, строк може відраховуватися від дати, зазначеної у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту або від дати набрання рішенням законної сили. Оскільки банк 14 серпня 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, то відповідно до частини другої статті 264 ЦК України строк позовної давності перервався. Крім того, останній платіж відповідачем було здійснено 20 грудня 2013 року у сумі 10 дол США, тобто перебіг позовної давності почав відраховуватися з часу сплати цього платежу, а тому позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначав, що позивач, надіславши йому 05 червня 2009 року вимогу про дострокове погашення заборгованості, таким чином змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, тому відсотки та пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту також не нараховуються. Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про закінчення строку позовної давності звернення до суду з цим позовом 14 серпня 2012 року, доводи касаційної скарги не підтверджені належними доказами та не ґрунтуються на законі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки зазначеним вище вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 28 березня 2007 року між ПАТ «Укрсосбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 606/33-032, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 86 150,00 дол США зі сплатою 13 % річних за перший рік з подальшим щорічним переглядом розміру % згідно з умовами пункту 2.6 цього договору (а. с. 2-5).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, станом на 09 жовтня 2014 року у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань перед кредитором виникла заборгованість у розмірі 1 865 773, 88 грн (а. с. 6-7 ).

Відповідно до пункту 1.1 договору кредиту погашення кредиту має здійснюватися до 10 числа кожного місяця згідно з графіком та кінцевим терміном повернення заборгованості до 28 березня 2021 року, на умовах, визначених цим Договором.

Цим пунктом договору також встановлено графік погашення заборгованості за кредитом.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця (пункт 2.4 Договору).

Згідно з пунктом 4.5 цього договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, 05 червня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до відповідача (з посиланням, в тому числі, на пункт 4.5 договору кредиту) з письмовою вимогою про дострокове погашення заборгованості із врахуванням неустойки в 30-ти денний строк з дня отримання позичальником даної вимоги (а. с. 124), таким чином змінивши строк виконання зобов'язання за договором кредиту.

Разом з цим, 14 серпня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (як майнового поручителя) про стягнення заборгованості за договором кредиту від 28 березня 2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, якою забезпечено виконання зобов'язань ОСОБА_4 за цим договором (а. с. 65-66).

Рішенням Червоногвардійського міського суду Львівської області від 09 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 грудня 2012 року, позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 28 березня 2007 року № 606/33-032 в розмірі 134 705, 29 доларів США та 8 945,17 грн, що в загальній сумі в гривневому еквіваленті становить 1 052 776,46 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 серпня 2009 року - звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 6, загальною площею 143,8 кв. м, що на АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, виданого виконкомом Червоноградської міської ради 29 грудня 2006 року на підставі рішення від 30 листопада 2006 року № 338 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з отриманням витягу Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ «Укрсоцбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено та знято з реєстраційного обліку у секторі у справах громадянства, імміграції реєстрації фізичних осіб Червоноградського ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 та інших осіб, що зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 67-70).

Відповідно до частин другої та третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Апеляційний суд, посилаючись на частини другу та третю статті 264 ЦК України, факт звернення 14 серпня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» з позовом до майнового поручителя, виходив з того, що початок перебігу трьохрічного строку для звернення до суду з цим позовом до позичальника почався саме з цього моменту, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 17 жовтня 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Разом з цим апеляційний суд не звернув уваги, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за договором кредиту від 28 березня 2007 року № 606/33-032, відповідачем 20 грудня 2013 року було сплачено 10,00 дол США у погашення заборгованості за відсотками за кредитом (а. с. 7).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України).

Аналогічні доводи позивач також наводив у запереченнях на апеляційну скаргу, проте апеляційним судом наведеним обставинам оцінки не надано.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок, викладений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ).

Апеляційний суд не врахував, що 05 червня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове погашення заборгованості із врахуванням неустойки в 30-ти денний строк з дня отримання позичальником даної вимоги (а. с. 124), таким чином змінивши строк виконання зобов'язання за договором кредиту.

Проте, позивачем відповідно до наданого розрахунку кредитної заборгованості проценти за користування кредитом нараховано станом на 09 вересня 2014 року у розмірі, визначеному договором кредиту, а не відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону та статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року, зазначені норми матеріального права та обставини не врахував, належним чином наданих сторонами доказів, які мають значення для правильного вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, та підстав для нарахування чи відмови у нарахуванні виплат, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, не дослідив.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки відповідачем така заява до суду першої інстанції не подавалася, а у суд апеляційної інстанції у формі окремої заяви також не надходила, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач був вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач міг заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц ).

Як встановлено апеляційним судом відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, у заяві про перегляд заочного рішення йому було відмовлено, тому він був позбавлений можливості подавати свої докази та заперечення на доводи і вимоги заявленого до нього позову, в тому числі - і подати заяву про застосування судом до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку запереченням відповідача, доводам апеляційної скарги.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 06 березня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк В. М. Сімоненко С. П. Штелик