Номер провадження: 22-ц/785/5914/18
Номер справи місцевого суду: 509/2131/18
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - адвоката Байло Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації,

встановив:

01.06.2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_3, у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей ОРДА, про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої заявник зазначила, що вона та ОСОБА_3 з 23.04.2010 року перебувають у шлюбі, на даний час перебувають у процесі розлучення (справа розглядається Київським районним судом м.Одеси).

Спільне життя з чоловіком не склалося через різні життєві погляди, постійні непорозуміння та сварки, що вчинялися ОСОБА_3 у присутності у дітей. Чоловік агресивно себе поводив, вчинював тиск на неї, принижував її честь та гідність.

ОСОБА_3 систематично бив її на очах у її дітей, неодноразово застосовував фізичну силу як до неї, так і до її сина, поводив себе вкрай агресивно і вороже до них, висловлював образи нецензурною лайкою, з приводу чого вона неодноразово зверталась до органів, а також до медичного закладу щодо нанесених їй травм.

З огляду на викладене, заявник просила суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_3, із наступними заходами тимчасового обмеження:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_3, малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1;

- обмежити ОСОБА_3 спілкування з постраждалими дітьми - малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- заборонити ОСОБА_3, наближатися на відстань у 800 (вісімсот) метрів до місця проживання (перебування) постраждалих осіб ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зокрема, але не обмежуючись, за адресою: АДРЕСА_1), місця навчання дітей - малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, інших місць частого відвідування постраждалими особами.

- про обмежувальний припис повідомити Овідіопольський ВП ГУНП в Одеській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік, а також ОРДА та ВК ТСР Овідіопольського району Одеської області.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 року заяву ОСОБА_3 було задоволено та видано обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_3, із наступними заходами тимчасового обмеження:

- заборонено ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_3, малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1;

- обмежено ОСОБА_3 спілкування з постраждалими дітьми - малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- заборонено ОСОБА_3 наближатися на відстань у 800 (вісімсот) метрів та ближче до місця проживання (перебування) постраждалих осіб ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зокрема, але не обмежуючись, за адресою: АДРЕСА_1), місця навчання дітей - малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, інших місць частого відвідування постраждалими особами.

Копію рішення про обмежувальний припис надіслано до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для взяття ОСОБА_3 на профілактичний облік, а також до ОРДА та ВК ТСР Овідіопольського району Одеської області.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 рокута ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заінтересована особа ОСОБА_5. вчиняє домашнє насильство відносно дружини, у присутності неповнолітніх дітей, а тому є всі підстави для встановлення обмежувального припису і застосування заходів тимчасового обмеження.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_3 у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації, про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої заявниця зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з 23.04.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, на даний час перебувають у процесі розлучення (справа розглядається Київським районним судом м. Одеси). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свою заяву заявник ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство відносно неї, у присутності неповнолітніх дітей.

Так, 26.04.2018 року ОСОБА_3, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, у присутності малолітньої дитини ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства відносно дружини ОСОБА_3, завдавши останній під час сварки тілесні ушкодження. Відповідно до даних Овідіопольського ВП ГУНП України в Одеській області про даний факт на лінію «102» повідомила малолітня дитина.

Крім того, 27.04.2018 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_3 у присутності малолітньої дитини ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства відносно дружини ОСОБА_3, завдавши останній під час сварки тілесні ушкодження.

Як вбачається з відповіді Овідіопольського ВП №48/20аз від 01 червня 2018 року, у той же день 27 квітня 2018 року, о 15 год. 54 хв., за повідомленням лікаря на лінію «102», заявниця звернулась до Овідіопольської лікарні, оскільки вчора та сьогодні її побив чоловік. Заявниці був виставлений діагноз: «забій правого плеча, правої кісті, забій лівого плечозап'ястного суглоба».

Відповідно до висновку ст. інспектора ДОП Овідіопольського ВП капітана поліції О.С. Сухацького від 18 травня 2018 року, кривдник ОСОБА_3 у своєму поясненні не заперечував нанесення тілесних ушкоджень у вигляді декількох ударів в обличчя, ступінь тілесних ушкоджень ОСОБА_3 встановлюється, очікується висновок акту судово-медичного обстеження потерпілої.

Крім того, 19.05.2018 року ОСОБА_3, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, у присутності малолітньої дитини ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства відносно дружини ОСОБА_3, завдавши останній підчас сварки тілесні ушкодження. Того ж дня, згідно з відповіддю Овідіопольського ВП №48/20аз 01 червня 2018 року, за повідомленням лікаря на лінію «102» о 15 год. 39 хв., заявниця була госпіталізована з діагнозом «ЗЧМТ, травма грудної клітини, травма обох передпліч, лівої стопи та носа, травми отримала внаслідок побиття чоловіком, доставлена у ОКЛ». Потерпілій був виставлений діагноз: ««ЗЧМТ, струс головного мозку, закрита травма грудної клітини, множинні забої грудної клітини, забій м'яких тканин голови та обличчя». Відповідно до висновку ст. інспектора ДОП Овідіопольського ВП капітана поліції О.С. Сухацького від 29 травня 2018 року, ступінь тілесних ушкоджень ОСОБА_3 встановлюється, очікується висновок акту судово-медичного обстеження потерпілої.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року за даним фактом ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, шляхом накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Однак, вже на наступний день після винесення судом постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, тобто 31 травня 2018 року,він самовільно змінив замки у квартирі, де проживають заявниця та неповнолітні діти, не пускаючи всередину ні її, ні дітей, висловлюючись нецензурною лайкою, з приводу чого заявниця звернулась до поліції по лінії «102».

Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів того, що заінтересована особа ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство відносно дружини, у присутності неповнолітніх дітей, а тому у суду першої інстанції були всі підстави для встановлення обмежувального припису і застосування до нього заходів тимчасового обмеження.

При цьому суд правильно виходив із того, що 07.01.2018 року набрав чинності Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис.

Відповідно до пояснювальної записки суб'єкта законодавчої ініціативи до проекту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», прийняття акту зумовлена підготовкою до ратифікації Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція).

Незважаючи на те, що Стамбульська конвенція ще не ратифікована Україною, новели ЦПК України, внесені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», щодо видачі обмежувальних приписів, необхідно розглядати в контексті норм Конвенції, яким вони відповідають за своєю суттю, для гармонізації з якими були прийняті.

Статтею 53 Конвенції передбачено, що:

1.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб належні обмежувальні або захисні приписи були доступними для жертв усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції.

2.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб обмежувальні або захисні приписи, зазначені в пункті 1, були:

- доступними для невідкладного захисту та без покладення неналежного фінансового або адміністративного тягаря на жертву;

- виданими на певний період або до їхньої зміни чи зняття;

- у разі необхідності виданими на основі ex parte, що має негайну дію;

- доступними незалежно від іншого правового провадження або на додаток до нього;

- дозволеними бути представленими в подальшому правовому провадженні.

3.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб порушення обмежувальних або захисних приписів, виданих відповідно до пункту 1, підлягало ефективним, пропорційним та переконливим кримінальним або іншим юридичним санкціям.

Згідно довідника Парламентської асамблеї Ради Європи щодо положень Конвенції, мета положення останньої про цивільні позови та засоби правового захисту - запровадження засобів цивільно-правового захисту, що дозволяють судам зупиняти певну поведінку та дають змогу постраждалим просити про ухвалення певних судових дій, таких як судові заборони, тимчасові приписи, заборонні судові накази чи судові накази про заборону домагання. Ці судові заборони - важливі захисні заходи, адже вони перешкоджають правопорушникові, наприклад, наближатися до постраждалих у їхніх будинках і навколо них. У разі домашнього насильства ці судові заборони можуть дати жертві довготриваліший захист, якого не забезпечують надзвичайні захисні судові приписи. Вилучення правопорушника, навіть якщо він власник місця проживання, запобігає подальшим травмам у жертви, яка б інакше була змушена залишити дім, часто разом з дітьми, задля власної безпеки. Сторони мають вирішити, яка владна структура матиме право на видачу заборонних постанов, проте безпека жертви чи особи, що наражається на ризик, має залишатися пріоритетом. Сторони мають забезпечити, щоб жертви всіх зазначених у конвенції видів насильства мали змогу отримати постанови для обмеження дій кривдника та захистити жертву від контактів з ним на певний час.

За змістом ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р., далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Положеннями ст. 19 Конвенції передбачено, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв'язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

У відповідності до ст.ст.1, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

В свою чергу, запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов'язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви в повному обсязі, звертаючи увагу на триваючий та системний характер насильницьких дій ОСОБА_3, які продовжуються після процесуальних дій з боку органів поліції та суду, рішення якого не забезпечують належну поведінку кривдника та відкрито і демонстративно не сприймаються ним.

Колегія суддів вважає повністю доведеним ризик продовження застосування ОСОБА_3 домашнього насильства як по відношенню до заявниці, так і по відношенню до неповнолітніх дітей, а тому з метою захисту прав і свобод заявниці та неповнолітніх дітей, суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 обмежувального припису.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що оскаржуване рішення грунтується лише на постанові Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року, є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, які підтверджують неодноразове застосування насильства ОСОБА_3 відносно заявниці та неповнолітніх дітей та наявності ризиків, які можуть настати у разі незастосування відносно ОСОБА_3 обмежувального припису.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 і його представника - адвоката Байло Є.С. відносно того, що постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року не набрала законної сили на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції, а тому посилання на неї судом першої інстанції є незаконним (а.с.37).

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції послався на вказану постанову в адміністративній справі лише як на факт здійснення ОСОБА_3 23 травня 2018 року насильства в сім'ї, без аналізу його конкретних дій.

Разом з тим, постановою апеляційного суду Одеської області від 30.07.2018 року, апеляційна скарга ОСОБА_3 на вищезазначену постанову була залишена без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін (а.с.174-176).

Тобто, на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції факт здійснення ОСОБА_3 насильства в сім'ї 23 травня 2018 року повністю знайшов своє підтвердження в судових рішеннях в адміністративній справі, які набрали законної сили, а тому за змістом ст. 129 Конституції України і ст. 18 ЦПК України є обов'язковими для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що заявник ОСОБА_3 жорстоко поводиться з неповнолітніми дітьми, і провокує з ним скандали на очах у дітей лише з метою дискредитувати його в їх очах та в очах правоохоронних органів.

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що поведінка заявниці ОСОБА_3 стосовно неповнолітніх дітей сторін не є предметом даного апеляційного розгляду, а що стосується здійснення насильства в сім'ї ОСОБА_3, та необхідності застосування до нього обмежувального припису, а також застосування відносно нього заходів тимчасового обмеження, то ці обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

У зв'язку з короткочасною відпусткою судді Кононенко Н.А., включно до 25.11.2018 року, повне судове рішення складено 26.11.2018 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко