Справа № 755/3197/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1,

представник відповідача Державної казначейської служби України - Тимофєєва Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 19.10.2012 року відповідачем було протиправно порушено щодо нього, як власника та генерального директора ПП «ВДК «Дім», кримінальну справу № 54-3708 за ч. 1,2 ст. 172 КК України (кримінальне провадження віл 21.11.2012 року № 000005). 19.10.2012 року порушена кримінальна справа № 04-33441 за ч. 1 ст. 199 КК України (ЄРДР № 0000307 від 29.03.2013 року). Дані кримінальні справи були порушені відповідачем на замовленні високопосадових осіб України з метою змусити його припинити проводити під стінами Національного банку України мирні мітинги, які він, як голова громадської організації «Асоціація захисту прав вкладників» та громадської організації «Захист Українського Народу», змушений проводити кожного четверга з 10.00 до 11.00 години з метою захисту та поновлення своїх порушених конституційний прав та прав інших громадян. 25.10.2012 року відповідачем було проведено обшук орендованих ПП «ВДК «Дім Вина «СКАЛА» нежитлових приміщень по вулиці Луначарського, 24 в м. Києві, і незаконно, без рішення суду, погодження на це прокурора, без опису, вилучено комп'ютерну техніку, кадрову та бухгалтерську документацію, алкогольні вироби належні підприємству, що суттєво позбавило його права на належний судовий захист та вирішення справи судом по сфабрикованої відповідачем щодо нього кримінальної справи за ч.ч. 1,2 ст. 172 КК України, в меш короткий термін, ніж 5 років. 21.11.2012 року відповідач повідомив йому про підозру у скоєнні злочину за ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України, взяв розписку про невиїзд. 22.05.2013 року вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 21.11.2012 року № 000005, та передано матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом від 22.05.2013 року на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.06.2013 року обвинувальний акт № № 000005 було повернуто прокурору для усунення недоліків. 10.04.2014 року відповідачем прийнято постанову про закриття кримінального провадження за № 0000307 від 29.03.2013 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року (справа № 755/11467/13-к) його було виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України. 21.12.2016 ухвалою Апеляційного суду м. Києва було відмовлено прокурору у скасуванні вироку суду. Розгляд Дніпровським районним судом м. Києва та Апеляційним судом м. Києва (справа № 755/11467/13-к) проводився у продовж 2013-2016 років, 54 дні. Протиправність дій відповідача щодо нього (позивача), яка мала місце 04.10.2012 року, 25.10.2012 року під час незаконного вилучення бухгалтерської та кадрової документації у нього під час обшуку відображена у виправдувальному вироку від 19.09.2016 року - проведення обшуку 25 жовтня 2012 року визнано судом недопустимим доказом. У виправдувальному вироку судом встановлено протиправність інших дій відповідача по відношенню до нього та сам факт фальсифікації кримінального переслідування, що проводилося відповідачем впродовж тривалого часу - 2012-2016 р.р. У продовж розгляду справи по сфабрикованому обвинуваченню, який досить довго тривав, він (позивач) знаходився в дуже тяжкому морально-психологічному та подавленому стані, значно втратив зір, втратив свідомість та отримав перший мікроінсульт, підірвав здоров'я, у зв'язку з чим був змушений відвідувати лікарів, та не мав достатнього часу займатися бізнесом, який значно втратив прибутковість став збитковим. На нього посипалися скарги, позови з боку постачальників, тощо. Виконавча служба на поточні рахунки та майно фірми наклала арешт. Він втратив дохід, оскільки робота в підприємстві є його та його сім'ї єдиним грошовим доходом, зазнав збитків через розрив по вині відповідача проведення різних виставкових національних заходів, які ним проводилися щорічно. Вилучення комп'ютерної техніки паралізувало роботу підприємства. Відповідачем було організовано нібито продаж алкогольних напоїв неповнолітній особі, у зв'язку з чим з 18.10.2012 року по 18.12.2012 року було позбавлено ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, він (позивач) втратив авторитет, довіру та добрий імідж у покупців, зазнав значної фінансової шкоди, яку практично не можливо відновити. Для захисту своїх прав мін був змушений самостійно писати сотні різних заяв, листів, клопотань, скарг та звертатися для захисту своїх прав до різних організацій, проводити публічні мирні заходи, мітинги на вулицях та площах м. Києва. Був змушений звертатися до і Окружного адміністративного суду м. Києва, Господарського суду м. Києва, Дніпровського рваного суду м. Києва, апеляційних інстанцій. Незаконними та протиправними діями відповідача, як органу досудового слідства, йому завдано моральної шкоди, оскільки в період з часу порушення кримінальної справи - 19.10.2012 року та набрання виправдувального вироку законної сили 21.12.2016 року, він незаконно знаходився під слідством. В сукупності зазначене завдало йому моральних втрат, страждань, призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя; призвело до систематичного стресового стану, підірвало здоров'я, призвело до мікроінсульта; тривалий час він доводив свою невинуватість; підірвано його честь, гідність, добрий імідж та ділову репутацію; завдано збитків його бізнесу. Моральну шкоду оцінив в 1 382 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав всі обставини, які викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. При постановленні рішення просив врахувати висновок експерта-психолога.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норма процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, заперечення, відзив на позов до суду не подавав.

В судовому засіданні представник співвідповідача - Державної казначейської служби України, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення позивача, представника співвідповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року відкрито провадження.

05.07.2017 року за клопотанням позивача призначено судово-психологічну експертизу, та зупинено провадження.

16.03.2018 року провадження у справі відновлено.

В суді встановлено, що 19.10.2012 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві було порушено кримінальну справу № 54-3708 за грубе порушення законодавства про працю, за ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України.

25.10.2012 року було проведено обшук у приміщенні позивача - ПП «ВДК «Дім вина «СКАЛА», по вул. Луначарського, 24, в м. Києві, без рішення суду, погодження на це прокурора, без опису, вилучено комп'ютерну, кадрову та бухгалтерську документацію, алкогольні напої належні ПП «ВДК «Дім вина «СКАЛА».

19.10.2012 року порушена кримінальна справа № 04-33441 за ч. 1 ст. 199 КК України (ЄРДР № 0000307 від 29.03.2013 року). 10.04.2014 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві була прийнята постанова про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000307 від 29.03.2014 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

24.02.2014 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві було прийнято постанову про закриття кримінального провадження щодо генерального директора ПП «ВДК «Дім вина «СКАЛА» ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000307 від 29.03.2014 року.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України з обвинувальним актом передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Вироком від 19.09.2016 року Дніпровський районний суду м. Києва ухвалив виправдати ОСОБА_1 за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України.

21.12.2016 року Апеляційний суду м. Києва розглянув апеляційну скаргу прокурора, та вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Згідно постанови Верховного суду від 07.06.2018 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва та ухвала Апеляційного суду м. Києва залишені без змін, а касаційна скарга прокурора без задоволення.

При розгляді справи № 755/11467/13-к по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України Дніпровським районним судом м. Києва було встановлено, що жоден із запропонованих стороною обвинувачення і перевірених у судовому засіданні належних та допустимих доказів як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, не може бути покладений в безпосереднє підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Обвинувачення, висунуте ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях і суб'єктивній позиції сторони обвинувачення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом другим частини 2 статті 1167 ЦК України передбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

По даній справі неправомірні дії Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві підтверджуються вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року, який залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями.

Згідно положень пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Так, пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 визначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом із тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Як зазначається у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що в наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.

Отже, право позивача на отримання відшкодування моральної шкоди передбачене Законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 зазначеного Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільних законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2018 року складає 3 723, 00 грн.

Враховуючи період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом - більше 50 місяців, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 186 150,00 грн.

Позивачем є доведеним факт спричинення йому моральної шкоди не тільки незаконним притягнення його до кримінальної відповідальності, який принижував його людську гідність, а й тим, що він, як власник приватного підприємства, генеральний директор цього підприємства, отримав негативний вплив на власну ділову репутацію; необхідність захищати власні права в суді; доводити свою невинуватість при розгляді кримінального провадження; зверталися до різних установ; докладати багато зусиль для організації свого життя.

Суд погоджується з доводами позивача, вважає їх обґрунтованими. Виходячи з тривалості перебування під слідством і судом, та розміру мінімальної заробітної плати на час постановлення рішення, розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, має становити 500 000,00 грн.

Висновок експерта психолога Волочай С.П. від 01.02.2018 року суд не приймає до уваги, оскільки відсутні дані щодо акредитації даного експерта. Крім того, суд вважає, що достатнім для розумного задоволення потреб позивача є розмір моральної шкоди 500 000,00 грн., а не визначений висновком експерта Волочай С.П.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

По даній справі відповідачі не надали жодного доказу на спростування доводів позивача та на підтвердження свої заперечень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Відповідно, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду», Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, ст.ст. 1, 4, 5, 29, 30 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції 05.11.1991 року № 1789-ХІІ), ст. 11674 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 02002, АДРЕСА_1) - 500 000 грн. (пятсот тисяч гривень) у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 26.11.2018 року.

Суддя: