1Справа № 335/5634/18 2-о/335/93/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Рибалко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Мереуци М.А.,

представника заявника ОСОБА_1І,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа: Вознесенівський районний відділ Державної міграційної служби у Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій зазначив, що він народився 10 грудня 1987 року у м.Єреван, Республіка Вірменія.

В грудні 1989 року, в звязку з початком військових дій на території Армянської РСР, з метою уникнення можливої небезпеки здоровю або навіть життю родини, заявник разом з батьками, переїхали до міста Запоріжжя та оселилися за місцем проживання родича (дядька заявника по материнській лінії) ОСОБА_3, який на той момент вже більш ніж 20 років проживав та був прописаний у місті Запоріжжя, був одружений та мав дітей.

Після цього батьки заявника неодноразово виїжджали на територію Армянської РСР для вирішення побутових питань, але заявник постійно безвиїзно проживав з дядьком у місті Запоріжжі за адресою: АДРЕСА_1.

З метою отримання паспорта громадянина України заявник звернувся до Вознесенівського районного відділу Державної міграційної служби України, де було встановлено його особу, але не встановлено його належність до громадянства будь-якої держави.

Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки надає йому можливість набути громадянство України.

Посилаючись на викладене заявник просить встановити факт того, що ОСОБА_2, що народився 10 грудня 1987 року у м.Єреван, Республіка Вірменія, постійно безвиїзно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В судовому засіданні заявник підтримав заяву з вищевикладених підстав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Вознесенівського районного відділу Державної міграційної служби України у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв стосовно заявлених вимог суду надано не було.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку..

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народився 10 грудня 1987 року у м.Єреван, Республіка Вірменія, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Із медичної картки (історії розвитку дитини) дитячої поліклініки №6 м. Запоріжжя, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька, 17-а вбачається, що ОСОБА_2 з 10.04.1990 року перебував на обліку у вказаній поліклініці, після чого за ним здійснювався постійний медичний нагляд, на що вказують відповідні записи.

З метою отримання паспорта громадянина України ОСОБА_2 звернувся до Вознесенівського районного відділу Державної міграційної служби України, де було встановлено його особу, але не встановлено його належність до громадянства будь-якої держави.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив що ОСОБА_2 є його племінником, який з 1990 року на протязі більш ніж 10 років, постійно проживав з ним за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, судом встановлено, що батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, отримали громадянство України, що підтверджується відповідними паспортами громадян України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» N 2235-III від 18 січня 2001 року, і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на теріторії України в певний час.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до Закону України «Про громадянство України» і Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 р. при подачі фізичною особою заяви до суду про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення і оформлення належності або набуття громадянства України заявнику, має значення не лише бажання в подальшому отримати громадянство України, а й в якості кого - громадянина колишнього СРСР, особи без громадянства або громадянина іншої держави він звертається, оскільки в залежності від цього настануть правові наслідки і матиме значення необхідність встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. чи за станом на 13.11.1991 р. для встановлення належності до громадянства України або факт постійного проживання до 24.08.1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_1, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) для набуття громадянства України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України.

З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що наявні підстави для встановлення факту того, що ОСОБА_2, що народився 10 грудня 1987 року у м.Єреван, Республіка Вірменія, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Разом з тим, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 безвиїзно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, то в задоволенні вимог заяви щодо встановлення факту саме безвиїзного проживання, слід відмовити.

На підставі викладеного Закону України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 280-282, 293, 315 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити часткого.

Встановити факт, що ОСОБА_2, що народився 10 грудня 1987 року у м.Єреван, Республіка Вірменія, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.І.Рибалко