КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 755/15614/15-ц

провадження № 22-ц/824/2845/2018

22 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Кирилюк Г.М., вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року у складі судді Арапіної Н.Є.,

встановив:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року позов задоволено частково.

На вказане судове рішення ОСОБА_2 24 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до положень ст. 294 ЦПК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2017 року ОСОБА_2 вже звертався до Апеляційного суду м. Києва з аналогічною апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року, що вказує на обізнаність заявника з його змістом починаючи з вересня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року визнано неподаною та повернуто.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року залишено без змін.

Подана апеляційна скарга не містить обґрунтувань причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та надання доказів оплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2018 року ОСОБА_2 отримав копію ухвали Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.117).

Станом на 21 листопада 2018 року доказів про сплату судового збору та обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням причин пропуску цього строку від ОСОБА_2 не надходило.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 серпня 2017 року у справі №6-577цс17.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім того, як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку встановленому статтею 358 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного та тієї обставини, що з дня, коли апелянт дізнався про оскаржуване рішення суду першої інстанції і до моменту звернення з апеляційною скаргою минуло більше одного року, клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, застосування положень ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Керуючись ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року.

У відкритті апеляційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2018 року.

Суддя: Г.М. Кирилюк