Провадження № 22-ц/801/150/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу позивача - Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Бесараб Н.М., повний текст якої складено цього ж дня,

в справі №127/20269/18

за позовом Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації (позивач)

до ОСОБА_3 (відповідач),

про стягнення сум сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, -

встановив:

Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації (далі - УПСЗН Вінницької РДА) звернулося в міський суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення сум сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів.

В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку не сплачував аліменти, в зв'язку з чим за заявою матері дитини ОСОБА_5, їй було призначено тимчасову допомогу на загальну суму 16581,90 грн., яка на підставі частини 10 статті 181 СК України підлягає до стягнення з відповідача.

Ухвалою Вінницького міського суду від 07 вересня 2018 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до початку розгляду справи по суті, тобто до 08 жовтня 2018 року, та роз'яснено, що у випадку несплати судового збору у вказаний строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду від 08 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання УПСЗН Вінницької РДА про звільнення від сплати судового збору, а позовну заяву - залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а саме майнового стану позивача, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив скасувати ухвалу як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що з урахуванням майнового стану управління - відсутності кошторисних призначень для сплати судового збору, та власне предмету спору щодо стягнення сум сплаченої тимчасової допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, на користь Державного бюджету України, УПСЗ Вінницької РДА має бути звільнене від сплати судового збору.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні не з'явився.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Аналогічні норми містяться й у статті 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно до частини першої якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ухвалою Вінницького міського суду від 07 вересня 2018 року відстрочено позивачеві сплату судового збору до початку розгляду справи по суті, тобто до 08 жовтня 2018 року.

У встановлений судом строк позивач УПСЗ Вінницької РДА судовий збір не сплатив, а натомість 04.10.2018 року подав суду заяву про звільнення від сплати судового збору посилаючись на те, що Управління є органом виконавчої влади, фінансування якого здійснюється з Державного бюджету України, а відповідно до кошторисних призначень на 2018 рік на «Інші поточні видатки» позивача виділено лише 300 грн., що нібито унеможливлює сплату судового збору в сумі 1762 грн. Просив також врахувати положення пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»).

Згідно з частиною 2 статті 136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання УПСЗ Вінницької РДА про звільнення від сплати судового збору і залишив позовну заяву без розгляду.

Апеляційний суд відкидає посилання апелянта на нібито неврахування судом першої інстанції його майнового стану, зокрема відсутність кошторисних призначень на сплату судового збору.

Так, відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Крім того, Європейських суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Звільнення, відстрочення та розстрочення державному органу сплати судового збору може розцінюватися як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов'язані сплачувати такий збір.

Таким чином, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Стадник І.М.

Судді Міхасішин І.В.

Войтко Ю.Б.