Справа № 357/1291/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Бондаренко О.В. при секретарі - Бондаренко Н.В., за участю - позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Зінченко О.А., про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06.02.2018 року мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_7. Спадщина померлої ОСОБА_7 складається з 10/100 частини будинку АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.08.2007 року. Спадщина померлого ОСОБА_6 складається з 10/100 частини будинку АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності, на підставі договору дарування від 22.02.1993 року. Він, ОСОБА_1, є власником 80/100 частини будинку АДРЕСА_1. Померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заповіт складено не було, а заповіт, на який посилається приватний нотаріус Зінченко О.А., в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, фактично було анульовано договорами дарування. Із спадкоємців ОСОБА_7 залишився тільки він, тому йому належить право на спадкування за законом, як єдиному спадкоємцю першої черги на частину житлового будинку, а саме: 10/100 будинку за адресою: АДРЕСА_1. За правом представлення онука спадкодавця ОСОБА_6 є ОСОБА_4, яка спадкує ту частку, яка належала б її батьку, якби він був живий на час відкриття спадщини. Донька ОСОБА_6, спадкоємець першої черги - ОСОБА_4, не прийняла спадщини і тому спадкоємцем наступної черги є він, рідний брат спадкодавця, і йому належить право на спадкування за законом, як єдиному спадкоємцю другої черги на частину житлового будинку, а саме 10/100 будинку за адресою: АДРЕСА_1. Донька спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою з 02.07.1976 року, однак з вересня 2002 року і по теперішній час вона за місцем реєстрації не проживає, а проживає за адресою: АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині будинку АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6, і частково в подальшому успадкована ОСОБА_7, сталася пожежа, що і була причиною смерті ОСОБА_6 Він, ОСОБА_1, проживає у вказаному будинку і після пожежі відновив дах над усім будинком, зробив частково ремонт і тієї частини будинку, що складає спадкове майно та доглядає за цією частиною по теперішній час. ОСОБА_4 ніякої участі у відновленні майна після пожежі та в його утриманні не приймала. Він не заявляв відмови від спадщини, крім того, постійно проживав із померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 мати, ОСОБА_7, прийняла спадкове майно, звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори і отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 10/100 частини спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину на іншу 10/100 частини спадкового майна не було видано, так як донька ОСОБА_6 - ОСОБА_4 спадщину не прийняла і не подавала заяву ні про прийняття спадщини, ні про відмову у її прийнятті, хоча була повідомлена про відкриття спадкової справи. Він особисто звернувся в шестимісячний термін з часу відкриття спадщини за місцем смерті спадкодавців та місцезнаходженням спадкового нерухомого майна до приватного нотаріуса Зінченко О.А., якою 12.08.2010 року було зареєстровано спадкову справу, тому вважається таким, що прийняв спадщину. 28.11.2017 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не встановлено коло спадкоємців, незважаючи на те, що ОСОБА_4 не подала заяву про прийняття спадщини та не надала доказів про фактичне прийняття спадщини. Таку відмову нотаріуса він вважає неправомірною, тому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 10/100 часток в праві власності ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 та визнати за ним в порядку спадкування за законом на 10/100 часток в праві власності ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1.

08.02.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05.04.2018 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, за клопотанням представника позивача, було замінено неналежного відповідача - Білоцерківську міську раду на належного відповідача ОСОБА_4.

10.05.2018 року відповідач ОСОБА_4 подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько, після чого в установленому законом порядку, вона та її бабуся ОСОБА_7, спадкоємці першої черги, звернулись до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявами для оформлення спадщини. 15.08.2007 року її бабусею ОСОБА_7 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна ОСОБА_6, тобто 10/100 часток в праві власності. Другу частину спадкового майна, тобто 1/2 частки, що залишилась після смерті її батька, успадкувала вона, але в силу життєвих обставин та відсутності на це коштів не оформила свідоцтво про право власності на спадщину за законом, чим і скористався її дядько - позивач у справі. На даний момент, вона оформляє спадщину, що залишилась їй після смерті батька в Другій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі. За паспортними даними та згідно довідки №5242 від 06.09.2017 року адреса її проживання (реєстрації) АДРЕСА_1, тобто та ж сама, що і її батька до смерті. Позивач є спадкоємцем другої черги. Ст. 1259 ЦК України визначено порядок та підстави зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, наразі будь-які підстави відсутні, оскільки договори між заінтересованими спадкоємцями не укладалися та рішення суду щодо зміни черговості відсутнє (підстави для його прийняття також), а відтак позивач не має жодного законного права успадкувати та визнавати право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька. 10/100 часток в праві власності після померлої ОСОБА_7, відповідно до ст.1266 ЦК України, вона, як онука спадкодавця спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом її батьку, якби він був живими на час відкриття спадщини. Тобто, якби на момент смерті ОСОБА_7, її батько ОСОБА_6 був живим, то успадкував би після смерті матері 1/2 частку спадкового майна. Вона прийняла спадщину після померлої ОСОБА_7, оскільки не заявила про відмову від спадщини, зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем та має законне право проживати за вказаною адресою. Однак, протягом усього часу її позбавляють такої можливості чим порушують її законні права. Підтвердженням того, що родичі перешкоджають їй проживати у вказаному житловому будинку, є те, що незважаючи, що вона з 1976 року зареєстрована за даною адресою, її мама була змушена звернутись до суду з позовною заявою про вселення. За життя її батько зловживав алкогольними напоями та в будинку були умови неприйнятні для проживання дітей, тому вона була вимушена тимчасово перебувати в іншому житлі. Причиною смерті її батька стала пожежа, в результаті якої згоріла частину будинку. Після пожежі, саме частина будинку в якій вона мешкала, була зруйнована, що унеможливило подальше проживання. В іншій частині будинку проживає позивач зі своєю сім'ю. Крім того, незважаючи на те, що вона не мала можливості проживати за місцем реєстрації, вона та її донька постійно доглядали за померлою. Тому вона має усі законні права для успадкування 1/2 частки спадкового майна після померлої ОСОБА_7, та відповідно набуття на неї права власності. А відтак, правові підстави для визнання права власності у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 на 10/100 часток в праві власності на вказаний житловий будинок у позивача відсутні. Позивач стверджує, що відновив дах над усім будинком та зробив ремонт, але вказане не відповідає дійсності. Так, після смерті її батька, позивач одноособово, за її згоди, отримав матеріальну допомогу після пожежі, яку витратив на власний розсуд. Зокрема відновив дах над своєю частиною будинку, при тому, що вказані кошти були виплачені для відновлення майна, що постраждало під час пожежі. Також, її син, прибирав в погорілій частині будинку та усував наслідки пожежі, відновити спадкове майно, вона особисто нажаль не мала можливості, в зв'язку із скрутним матеріальним становищем. На даний момент можливості підійти до будинку немає, оскільки позивач перекрив доступ до половини будинку де проживав її батько (загородив хвіртку та встановив паркан, облаштував город з частини будинку її батька).

15.05.2018 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій зазначив, що разом із своєю покійною матір'ю ОСОБА_7 він проживав у житловому будинку АДРЕСА_1, оскільки вона була особою похилого віку, часто хворіла, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, а в 2009 році у неї стався інсульт, і з того часу вона самостійно не пересувалася та потребувала постійного особливого стороннього догляду. Він доглядав матір, забезпечував її ліками, продуктами та побутовим обслуговуванням, так як внаслідок хвороби вона не могла самостійно забезпечувати умови свого життя. Отже, спадкодавець хворіла на тяжку хворобу, була прикута до ліжка та потребувала стороннього догляду. Оскільки він проживав з матір'ю, і здійснював цей нагляд, він не мав можливості влаштуватись на постійну роботу і міг лише виконувати разову роботу. Про безпорадний стан бабусі відповідачу було відомо. Відповідач з серпня 2002 року не проживала за місцем реєстрації, хоча проживала в одному місті із бабусею в м. Біла Церква, за іншою адресою, проте жодного разу не приїхала до неї, не цікавилась станом її здоров'я і не мала наміру та бажання надавати їй будь-яку матеріальну чи іншу допомогу, хоча мала таку можливість і нічого їй не перешкоджала в цьому. Після смерті його матері відкрилася спадщина на належну їй 10/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Її спадкоємцями першої черги за законом в рівних частинах є він і його племінниця ОСОБА_4 за правом представлення. Тому просив в судовому порядку усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за правом представлення за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 10/100 часток в праві власності ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 та визнати за ним в порядку спадкування за законом на 10/100 часток в праві власності ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1.

13.06.2018 року представник позивача, згідно довіреності, ОСОБА_2 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що ОСОБА_7 проживала разом з позивачем і його сім'єю в частині будинку, що належить позивачу на праві власності. Щодо частини будинку, що належала ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на праві власності, то ця частина після пожежі потребувала капітального ремонту і була не придатна для проживання, хоча позивач відремонтував її частково. До того ж, відповідач не має ніякої юридичної підстави проживати у вищезазначеному будинку, так як 80/100 даного будинку належить позивачу на праві власності, 10/100 належить ОСОБА_7 і 10/100 ОСОБА_6, так як право власності на спадкове майно на даний час не оформлено. Відмітка у паспорті про реєстрацію не має ніякого значення при вирішенні питання щодо постійного та фактичного проживання чи не проживання особи у певному місці, оскільки така реєстрація лише є процедурою внесення особою місця свого проживання, тобто є лише технічною процедурою обліку громадян.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини викладені ним в поданих до суду заявах підтримав повністю та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, згідно довіреності, ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Зінченко О.В, в судове засідання не з'явилась, до суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, а рішення винести згідно норм чинного законодавства.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши наявні в справі матеріали та матеріали спадкових справ, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи ( а.с. 25-34,43-45) вбачається, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1. На підставі договору дарування від 22.02.1993 року та договору дарування від 17.06.2003 року являється власником 80/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

12.08.2010 року позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Зінченко О.А. про прийняття спадкового майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_7 ( а.с. 96).

28.11.2017 року приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Зінченко О.А. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а.с. 127), а саме: було відмовлено у оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 10/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 не має можливості, та існують розбіжності в інформації щодо її місця реєстрації на день смерті ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, яка 14.07.2017 року одружилась з ОСОБА_15, в зв'язку з чим змінила прізвище на «ОСОБА_4», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 128,133,134,132,167).

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після смерті якого залишилось спадкове майно: 20/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, який належав йому на підставі договору дарування № 4-856 від 22.02.1993 року, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за № 8315.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємці).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на момент відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, яка 05.06.2007 року подала до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого батька, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Також, мати померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернулась до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори, отримала свідоцтво про право на спадщину від 15.08.2007 року за № 1-4698 та зареєструвала своє право власності на майно: 10/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, спадкоємцями майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 є його дочка ОСОБА_4 та мати ОСОБА_7, які прийняли спадщину у визначений законодавством строк.

Позивач просив в судовому порядку визнати за ним в порядку спадкування за законом на 10/100 часток в праві власності ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1.

Однак, дані вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що позивач, як брат померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, згідно ст. 1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги, після померлого є спадкоємці першої черги: мати та дочка, які від спадщини не відмовились, а прийняли її, будь - яких договорів між спадкоємцями не було укладено та рішенням суду за позивачем не було визнано право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, які мають право на спадкування, за умови, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, суд приходить до висновку, що підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, відсутні.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Позивач просив в судовому порядку усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за правом представлення за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 10/100 часток в праві власності ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, після смерті якої залишилась спадкове майно: 10/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.08.2007 року за № 4698.

Позивач ОСОБА_1, син померлої, є спадкоємцем першої черги згідно ст. 1261 ЦК України, спадщину прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_4, онука померлої, є спадкоємцем першої черги по праву представлення згідно ст. 1266 ЦК України, оскільки її батько ОСОБА_6 помер до відкриття спадщини.

Як вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а.с. 7), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7.

Так, з матеріалів спадкової справи ( а.с. 108) вбачається, що дійсно 25.07.1992 року ОСОБА_7 склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за №2-3230, в якому на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належний їй на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 07.12.1984 року за №1-3883 та №1-3881 та зареєстрованого в Інвентарбюро 12.12.1984 року за № 8315, жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в таких долях: дві третіх частин жилого будинку - ОСОБА_1, а одну третю частину жилого будинку - ОСОБА_6.

Однак, як вбачається з договору Дарування від 22.02.1993 року (а.с.29) ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 67/100 частин жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3. Ця частина належала дарителю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Білоцерківською дернотконторою 07.12.1984 року відповідно за реєстрами 1-3881 та 1-3883 та зареєстрованих в Інвентарбюро 12.12.1984 року за реєстровим №8315. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Мельнічук І.Л.

Згідно Реєстраційного напису (а.с.31) 29.09.1994 року за реєстровим № 8315, 67/100 частини житлового будинку було зареєстровано в Білоцерківському міському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1.

Як вбачається з Договору дарування частини житлового будинку від 17.06.2003 року, зареєстровано в реєстрі за №2771, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу (а.с.32), ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 13/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. Ця частина житлового будинку належала дарителю ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 22.02.1993 року за реєстром №4-856 і зареєстровано в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за №8315.

17.07.2003 року Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 13/100 частин житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.33).

Як вбачається з відповіді на запит №327/02-14 від 20.10.2017 року КП КОР «Південне БТІ» (а.с.116), станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано за: ОСОБА_6 10/100 частин житлового будинку на підставі договору дарування № 4-856 від 22.02.1993 року, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга №75 реєстровий №8315), ОСОБА_7 10/100 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_3 від 15.08.2007 року, виданого Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга №75 реєстровий №8315), ОСОБА_1 67/100 частин житлового будинку на підставі договору дарування №4-858 від 22.02.1993 року, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою, 13/100 частин житлового будинку на підставі договору дарування №2771 від 17.06.2003 року, посвідченого Мельничук І.М., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу (реєстрова книга №75 реєстровий №8315). Даний факт також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.25-28).

Із відповіді на запит Головного управління держгеокадастру у Київській області від 23.10.2017 року №624/121-17 (а.с.118) вбачається, що у власність та оренду земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не надавалась. Державний акт на право власності на земельну ділянку та договір оренди землі не зареєстровано. ОСОБА_7 у власність та оренду земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не надавалась. Державний акт на право власності на земельну ділянку на її ім'я не зареєстровано. Речове право на земельну ділянку не зареєстровано.

Відповідно до ч.6 та ч.7 ст. 1254 ЦК України скасування заповіту, внесення до нього змін проводяться заповідачем особисто та в порядку, передбаченому ЦК України.

Відповідно до вимог Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 17.10.2000 року № 51/5, відомості про заповіти, посвідчені нотаріусами, посадовими особами та службовими особами, переліченими в ст. ст. 1251 та 1252 ЦК України та ст. 38 Закону «Про нотаріат» підлягають внесенню до Спадкового реєстру. Так само підлягають внесенню до реєстру і відомості про зміну і скасування заповіту. Відповідно до пп.2.2.4 п.2.2 розд.2 Положення відомості про зміну і скасування вносяться на підставі відповідного документа, посвідченого в установленому порядку: ним може бути заповіт, заява або інший документ. Таким чином, скасування заповіту може вноситись як на підставі нового заповіту, так і на підставі заяви про скасування заповіту або іншого документа, підпис заповідача на якому посвідчено нотаріально.

Як вбачається, з Витягу зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) ( а.с. 97-99), складений заповіт станом на 12.08.2010 року є чинним, отже спадкодавець ОСОБА_7 після укладення договорів дарування від 22.02.1993 року, розпорядилась спадковим майном: житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, однак не подала до Білоцерківської державної нотаріальної контори вказані договори для внесення відомостей про скасування заповіту від 25.07.1992 року.

Разом з тим, складення заповіту не позбавляє власника майна володіти та розпоряджатись своїм майном протягом життя, отже враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_7 уклавши договори дарування, розпорядилась своїм майном за життя, в зв'язку з чим фактично скасувала складений нею 25.07.1992 року заповіт.

Отже, спадкоємці померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, в даному випадку позивач та відповідач, мають право на спадкування майна за законом, а не за заповітом.

Ч. 3 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно довідки Білоцерківського міського відділу МВС України в Київській області (а.с.110, 113) за наявними обліками СГІРФО Білоцерківського МВ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.12.1998 року по теперішній час.

Як вбачається з рішення Білоцерківського міського народного суду від 23.05.1985 року (а.с.138), ОСОБА_18 і її неповнолітня дочка ОСОБА_4 були вселені в будинок АДРЕСА_1.

Згідно довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 5242 від 06.09.2017 року про місце проживання та склад сім'ї (а.с.22), в будинку АДРЕСА_1, особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_6, який помер. В будинку зареєстровані ОСОБА_4 з 02.07.1976 року, ОСОБА_20 з 15.02.1995 року, ОСОБА_21 з 26.07.1994 року.

Згідно довідки управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 5241 від 06.09.2017 року про місце проживання та склад сім'ї (а.с.24), в будинку АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_22, ОСОБА_12, ОСОБА_9 з 07.02.1996 року.

Як вбачається з довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційної контори №7 від 02.06.2010 року №1245 (а.с.101) ОСОБА_1 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 з 07.09.1996 року по теперішній час. Померла ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_9 була зареєстрована за даною адресою з 07.02.1996 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. На день смерті було зареєстровано 5 осіб: померла ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_22, ОСОБА_12, ОСОБА_9.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Предметом доказування, в даному випадку, згідно роз'яснень п.6 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Беручи до уваги узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребувала допомоги відповідача, остання мала можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребує, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

В узагальненні Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу на те, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено, що в приватному житловому будинку АДРЕСА_4 виникла пожежа внаслідок необережного поводження з вогнем власником будинку ОСОБА_6 Будинок відключений від газопостачання для недопущення викидів та потрапляння горіння на сусідній будинок ОСОБА_1 кв.1, що підтверджується Актом на виключення газу від 12.12.2006 року (а.с.23).

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дала покази про те, що вона з 1985 року живе на одній вулиці з позивачем, часто з ним спілкується. На момент пожежі відповідач в будинку не проживала і батьку не допомагала. ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, потребував допомоги. Після пожежі позивач робив дах над будинком, наймав людей для певних робіт. Син відповідача допомагав позивачу через день після пожежі, а останній платив за це йому гроші. ОСОБА_7 постійно проживала з позивачем, а відповідача вона не бачила та не бачила, що б вона не допомагала бабусі та приходила до неї.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав покази про те, що зараз він проживає в м. Київ, а до 2011 року проживав з батьком, позивачем у справі. Коли дядько помер відповідач з ним не проживала. Після пожежі відповідач не допомагала, казала, що в неї немає ні часу ні коштів на це. Частину будинку відновлював позивач, а частина будинку не відновлена. Декілька раз він бачив відповідача, її діти приходили до бабусі. З 2006 року по день смерті бабусі він бачив відповідача один раз. Відповідач виїхала з двома дітьми з будинку, оскільки їй було незручно проживати в ньому, адже ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дав покази про те, що він сусід позивача, сім'ю ОСОБА_1 знає з 1970 року. Відповідач з батьком проживала до дня його смерті, він зловживав спиртними напоями і потребував допомоги. Після пожежі відповідач в будинку не проживала. Позивач відновлював дах над будинком, син відповідача допомагав, а позивач йому платив гроші. ОСОБА_7 жила постійно з позивачем і він не бачив щоб відповідач приходила до бабусі та допомагала їй.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дала покази про те, що вона сусідка, сім'ю позивача і відповідача знає з 1992 року. Нормальні в них були стосунки, жили всі разом. ОСОБА_4 жила в будинку коли ще були малі її діти. ОСОБА_6 на момент смерті жив сам. Після пожежі відповідач у будинку не проживала, оскільки він був зруйнований. Відповідач не проживала у спірному будинку в зв'язку з сімейними обставинами, але вона доглядала за бабусею, приходила її відвідувати в лікарню. Після пожежі діти відповідача прибирали біля бідинку. В 2006 році та в 2010 році відповідач жила по АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_9 ( дочка позивача) в судовому засіданні дала покази про те, що вона до 2014 року проживала в будинку АДРЕСА_1. Бабуся жила з ними. В грудні 2006 року була пожежа. Бабуся в 2009 році захворіла, не могла вставати, треба було її годувати, а відповідач до бабусі не приходила та не допомагала, похорони бабусі організовували її батьки, а відповідача не було.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала покази про те, що з відповідачем вона знайома з дитинства. Вона переїхала від батька, так як він пив, знущався над онуками, не можливо їй там було жити. Вона в лікарню до бабусі приходила. Діти відповідача приходили допомагали після пожежі. ОСОБА_4 з бабою спілкувалась, приходила до неї, ліки та продукти приносила. Відповідач переїхала з будинку батька в будинок матері, щоб допомагати їй та доглядати за нею. Вона постійно приїздила в сльозах, казала, що батько п'яний бушує. Баба ОСОБА_7 допомагала ОСОБА_6, ОСОБА_4 також підтримувала. ОСОБА_4 з'їхала від батька, не вживалась з ним, батько випивав. В ОСОБА_4 були друзі, вона виїхала на Заріччя, дуже рідко до батька приходила, діти її інколи забігали. Після смерті батька, ОСОБА_4 не приходила, її син приходив. Коли захворіла ОСОБА_7, позивач доглядав її, вона лежала в лікарні, відповідача бачила один раз, як до баби приходила, а вже потім на похороні вона була присутня. ОСОБА_6 гроші, які заробляв, пропивав. ОСОБА_7 допомагала сину ОСОБА_6, прибирала, годувала його. ОСОБА_4 з'їхала від батька, там їй було не комфортно з ним жити, він вживав алкоголь. Похованням бабусі займався батько, ОСОБА_4 лише приходила.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини справи, які б свідчили про те, що спадкодавець ОСОБА_7 потребувала допомоги відповідача, а остання мала можливість її надати, проте ухилялась від обов'язку щодо її надання, умисно уникала від забезпечення підтримки та допомоги спадкодавцю, при цьому мала можливість виконувати такі обов'язки, в тому числі надавати матеріальну та фізичну допомогу спадкодавцю, а показів свідків недостатньо для встановлення сукупності обставин: ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання та перебування в безпорадному стані спадкодавця та її потреби в допомозі зі сторони відповідача.

Позивач в обгрунтування вказаної вимоги також вказує на обставини щодо не проживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання, однак суд не приймає до уваги дані твердження, оскільки дані обставини не є предметом розгляду даної справи, а в даному випадку має значення сукупність обставин відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Отже, позовні вимоги щодо усунення відповідача від права на спадкування за законом, за правом представлення, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, не підлягають до задоволення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в частині, а саме щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 5/100 частини будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, оскільки позивач має право на дане майно, як спадкоємець першої черги, а нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно. В решті вимог позов не підлягає до задоволення, з наведених вище в рішенні підстав.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються кошти в розмірі 213,33 грн., пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 16, 316, 328, 380, 1216-1218, 1220,1224, 1253, 1258, 1259, 1261, 1262,1266, 1268, 1269,1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Зінченко О.А. ( АДРЕСА_5), про усунення від права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно: 5/100 частини будинку АДРЕСА_1, в порядку спадкування, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 213,33 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.11.2018 року.

СуддяО. В. Бондаренко