"01" жовтня 2018 р.
Справа №130/387/18
Провадження по справі №2/150/204/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з вище зазначеним позовом, в якому просить збільшити розмір стягуваних аліментів із 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що стягуються на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.03.2016 року для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини.

Позивачем,скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, свої вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідачем через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає, в разі можливості просить зменшити розмір аліментів, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, клопоче про розгляд справи у його відсутність.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-АМ №111424, видане 16.10.2000 року Сербинівською сільською радою Жмеринського району Вінницької області (а.с. 6).

Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.03.2016 року вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти для утримання неповнолітньої донькиОСОБА_1, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).

ОСОБА_1 просить збільшити розмір стягуваних аліментів, які стягуються на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.03.2016 року в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та визначити стягувати аліменти для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що розмір аліментів, які стягуються відповідно до вище вказаного рішення суду, є недостатнім для матеріального утримання дитини та належного забезпечення усіма необхідними для його розвитку речами, а також продуктами харчування.

Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.03.2016 року за вибором позивача було визначено спосіб виконання батьком ОСОБА_2 обовязку утримувати дитину стягування аліментів для утримання неповнолітньої доньки у частці від заробітку (доходу).

Відповідно до ч.3 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо).

Статтею 7 Закону України Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІзатверджено прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17).

Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.03.2016 року (справа №130/3315/15-ц (провадження по справі №2/130/109/2016), із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тобто розмір аліментів, які сплачуються ОСОБА_2 для утримання неповнолітньої доньки є меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ).

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) встановлено, що за рішенням суду кошти для утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі за №143 цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст., ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного суду України №6-143 ЦС13 від 05.02.2014 року).

З врахуванням розяснень, що містить Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд відповідно до ст., ст.181, 192 СК України вважає належними та достатніми підставами для збільшення розміру аліментів, які зобовязаний сплачувати ОСОБА_2 для утримання неповнолітньої доньки.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо збільшення розміру стягуваних аліментів.

Відповідачем визнаються позовні вимоги.

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд в силу статей 181, 192 СК України та виходячи з розміру прожиткового мінімуму, затвердженого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІ, для дітей віком до 6 років та дітей віком від 6 до 18 років, приходить до висновку про збільшення розміру стягуваних аліментів із 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячнодо досягнення дитиною повноліття.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

ОСОБА_1 у відповідності до положень вище зазначеного Закону звільнена від сплати судового збору за вимогою щодо зміни розміру аліментів на неповнолітню дитину, томувідповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем понесено витрати, повязані із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу. Так, як свідчить квитанція №4 від 05.02.2018 року, видана ОСОБА_4 - адвокатом адвокатського обєднання «Вінницька обласна колегія адвокатів», ОСОБА_5 сплачено кошти в розмірі 500 гривень за надання правової допомоги, зокрема, складення позовної заяви (а.с. 14).

Вище викладене дає суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених нею при зверненні до суду судових витрат, зокрема, витрат, повязаних із розглядом справи - на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити рішення щодо стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

На підставі ст., ст. 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 141, 206 ч.4, 263 - 265, 274, 279, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.03.2016 року в справі №130/3315/15-ц (провадження по справі №2/130/109/2016), щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2, - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, від сплати якого при зверненні із позовом звільнено позивача ОСОБА_1 у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані із розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу, в розмірі 500 (пятсот) гривень.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк