КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1328/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.,

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва про відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року,

встановив:

у вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури міста Києва, в якому просив відшкодувати моральну шкоду, завдану бездіяльністю прокурора міста Києва, а також упущену вигоду в розмірі 4 856 250 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю прокуратури, було закрито.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що Прокуратурою м.Києва не були розглянуті по суті його численні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ватутінського районного суду м. Києва від 27 червня 1996 року, яким його було визнано винним у вчиненні злочину за ч.2, 3 ст. 125 КК України (1960 року). Зазначав, що такою бездіяльністю йому було завдано моральну шкоду, а також вказував на те, що його було позбавлено права продовжувати політичну кар'єру та обіймати посаду заступника Міністра освіти і науки України, у кадровому резерві на яку його було рекомендовано, що призвело до понесення ним збитків у вигляді заробітної плати, яку він міг отримати, якщо б його права не були порушені. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з Державного казначейства України моральну шкоду в розмірі 592 000 грн. та упущену вигоду, яку він розраховував виходячи з розміру посадового окладу заступника міністра станом на день звернення до суду з позовом, інформація про який міститься в публічному доступі в мережі Інтренет.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю прокуратури на підставі ст. 1167, 1176 ЦК України було закрито.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним збитків у вигляді упущеної вигоди. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 1174 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки ним при зверненні до суду було надано докази на підтвердження бездіяльності Прокуратури м.Києва, що призвело до завдання йому шкоди. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В даному випадку, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 не було надано доказів на підтвердження неправомірності дій чи бездіяльності Прокуратури міста Києва, які у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» можуть бути підставою для відшкодування завданої шкоди, а оцінка правомірності дій прокуратури в порядку цивільного судочинства в ході розгляду позовних вимог про відшкодування шкоди законом не передбачена.

Положеннями ст. 22 ЦК України визначено, що упущена вигода (збитки) - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, та на відшкодування яких особа має право.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом доказів про те, що ОСОБА_3 було призначено на відповідну посаду, а надалі незаконно від неї відсторонено, що призвело до втрати заробітку у вказаному розмірі, позивачем надано не було.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і доводи ОСОБА_3 про те, що при зверненні до суду він посилався на положення ст. 8 ЦК України, якою передбачене застосування аналогії права та закону у випадку відсутності порядку визначення розміру відшкодування шкоди у наведеному ним випадку, оскільки позивачем не було доведено понесення ним реальних збитків, а також причинно-наслідкового зв'язку між діями Прокуратури міста Києва та його матеріальним станом, а також правом на вільний вибір професії, роду занять та роботи.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді