КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Ладиченко С.В.
№22-ц/824/82/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В

У серпні 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 552А-60 у відповідності з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 19780 доларів США для придбання автомобіля на умовах сплати 12,5 % річних з терміном повернення кредиту в строк до 17 квітня 2015 року.

У порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору, що проявляється у несвоєчасній сплаті основного боргу (тіла кредиту) та відсотків за користування кредитними коштами.

Ураховуючи наведене, просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №552А-60 від 17.04.2008 року у розмірі 66590 грн. 21 коп., що є еквівалентом суми 4045 долари США 71 цент та 14700 грн.

14.02.2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 552А-60 від 17.04.2008 року в розмірі 8550, 83 долари США та 92980 грн.

У лютому 2015р. позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 11 лютого 2015р. у сумі 8 550,83 доларів США, що еквівалентно 212 406,73грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 2 774,32 доларів США, що еквівалентно 68 915,48грн., заборгованості за процентами в сумі 386,92 доларів США, що еквівалентно 9 611,28грн., неустойки за прострочення сплати кредиту у сумі 2 124,39 доларів США, що еквівалентно 52 770,95грн. та штрафу у сумі 46 340 грн, неустойки за прострочення сплати процентів у сумі 341,56 доларів США, що еквівалентно 8 484,40грн. та штраф у розмірі 46 640грн. Також позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за заборгованість по кредиту у сумі 34,92 доларів США, що еквівалентно 867,47грн. та за заборгованість по процентах у сумі 5,61 доларів США, що еквівалентно 139,47грн. та штраф за порушення п. 7.2. та п.п. 4.2.6. кредитного договору у сумі 2 883,10 доларів США, що еквівалентно 71 617,68грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді встановлено, що Публічне акціонерне товариство, не погоджуючись з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2016 року оскаржило його в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначав, що суд помилково дійшов неправильного висновку, не звернувши увагу на додані банком копії платіжних доручень та меморіальних ордерів.

Відповідач не сплатила необхідні внески, що призвело до наявної заборгованості та нарахованих штрафних санкцій, які не сплачені банку до теперішнього часу.

Вважає висновок експерта за результатами судово-економічної експертизи від 31.07.2015 року №8612/15-45 таким, що не відображає дійсності, оскільки документи, надані банком в ході розгляду справи підтверджують наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та її представника, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року між АК «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та відповідачем укладено кредитний договір № 552А-60, відповідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 19 780 доларів США для придбання автомобіля, строком до 17 квітня 2015 року та сплатою 12,5 % річних за користування кредитом (а. с. 4, 5, т. 1).

Відповідно договору застави № 522-А-60-1 від 17 квітня 2008 року, ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, передала у заставу банку автомобіль марки «Mazda» (а. с. 77, 78, т. 1).

Того ж дня, відповідач застрахувала автомобіль у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (ТДВ «СК «Провіта»), що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту (а. с. 79-81, т. 1).

Згідно із свідоцтвом про шлюб від 16 липня 2011 року, відповідач змінила прізвище на «Яковлєву» (а. с. 9, т. 1).

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідачем не заперечується, що банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, разом з тим, звертаючись до суду з позовом, банк посилається на неналежне виконання зобов'язань позичальником, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач з лютого 2014 року припинила вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 11.02.2015 року складається: із заборгованості за кредитом у сумі 2 774,32 доларів США, що еквівалентно 68 915 грн 48 коп.; із заборгованості за процентами в сумі 386,92 доларів США, що еквівалентно 9 611 грн 28 коп., із неустойки за прострочення сплати кредиту у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 2 124,39 доларів США, що еквівалентно 52 770 грн 95 коп.; штрафу в сумі 46 340 грн; із неустойки за прострочення сплати процентів у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 341,56 доларів США, що еквівалентно 8 484 грн 40 коп. та штрафу в розмірі 46 640 грн; із 3 % річних за заборгованість по кредиту в сумі 34,92 доларів США, що еквівалентно 867 грн 47 коп., заборгованість по процентам в сумі 5,61 доларів США, що еквівалентно 139 грн 47 коп. та штраф за порушення п. 7.2 та п. п. 4.2.6 кредитного договору в сумі 2 883,10 доларів США, що еквівалентно 71 617 грн 68 коп. (а.с.100-106 т.1)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем достроково погашено кредит, а розмір заборгованості не підтверджений належними доказами.

Проте з таким висновком суду погодитися неможливо з огляду на таке.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 27 вересня 2017 року зазначив, що апеляційний суд не врахував, що саме на суд покладено обов'язок здійснення перевірки розрахунку заборгованості за кредитним договором, який міститься у матеріалах справи. (а. с. 100-106, т. 1)

При новому апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_3, керуючи у 2008 році кредитним автомобілем, потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, кредитний автомобіль відремонтувала за власні кошти, у зв'язку з чим ТДВ «СК «Провіта», у якій було застраховано транспортний засіб, перерахувала суму страхового відшкодування на відкритий відповідачем в банку позичковий рахунок для сплати її заборгованості та нарахованих процентів за кредитним договором.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що ТДВ СК «Провіта» на рахунок позивача в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором 3 грудня 2008 року перераховано 1268,96грн. та 26 січня 2009р. було перераховано страхове відшкодування у сумі 8 206,35грн.

Відповідно виписки по рахунках, яка міститься у матеріалах справи, страхове відшкодування в сумі 1 268 грн 96 коп. було зараховано банком 04 грудня 2008 року на погашення заборгованості за відсотками в розмірі 171,90 доларів США, а страхове відшкодування в розмірі 8 206 грн 35 коп. було зараховано банком 10 лютого 2009 року на погашення заборгованості по відсотках в сумі 184,04 доларів США та погашення зобов'язання за кредитом в сумі 881,71 доларів США. Зазначене спростовує висновок суду про неврахування позивачем у рахунок погашення заборгованості страхового відшкодування у сумі 1269грн. та 8206,35грн.

Доводи відповідача про те, що страховою компанією на рахунок банку було перераховано страхове відшкодування у сумі 20 707,35грн. належними доказами під час судового розгляду підтверджено не було.

Колегія суддів вважає правомірним твердження позивача у апеляційній скарзі про безпідставний висновок суду першої інстанції про неправомірне неврахування позивачем у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 11231грн., ніби то сплачених 9 грудня 2009р., та 20 706,35грн. відшкодування вартості ремонтних робіт, які нібито були перераховані банку ТДВ «Страхова компанія «Провіта», так як матеріали справи не містять доказів перерахування зазначених сум на рахунок банку в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. При цьому, наявність рахунку-фактури на ремонт автомобіля відповідача не свідчить про виконання страховою компанією свого обов'язку по сплаті страхового відшкодування у розмірі, зазначеному врахунку-фактурі, а у листі від 14 жовтня 2008 року на адресу позивача, ТДВ «СК «Провіта» зазначила, що розмір страхового відшкодування становить близько 12974,92грн.

Отже, наявні матеріали справи спростовують твердження відповідача про виплату страховою компанією страхового відшкодування у розмірі 20 706,35 грн., а відтак суд не мав правових підстав для висновку про дострокове погашення відповідачем заборгованості за кредитом у розмірі 19780 доларів США.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5від 31 липня 2015р. наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника перед банком за договором № 522А-60 від 17 квітня 2008 року по сплаті процентів та погашення основної суми боргу документально не підтверджується.(а.с.161-168 т.1)

Разом з тим, статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим в судовому рішенні.

З огляду на те, що у висновку експерта зазначено лише, що розрахунок заборгованості позичальника перед банком документально не підтверджується, а питання про визначення розміру заборгованості на вирішення експерту поставлено не було, тому, суд апеляційної інстанції самостійно має здійснити перевірку розрахунку заборгованості за кредитним договором, який міститься у матеріалах справи та встановити розмір заборгованості в разі її наявності.

Відповідачем при розгляді справи апеляційним судом, 20.03.2018 року було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої просила поставити питання, які були предметом дослідження у висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 від 31 липня 2015р.(а.с.13-14 т.3)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2018 року клопотання ОСОБА_3 по призначення судової економічної експертизи задоволено частково. Призначено у справі судову економічну експертизу та поставлено на вирішення експертів питання: «Визначити розмір та склад заборгованості позичальника ОСОБА_3 за умовами Кредитного договору №522А-60 від 17.04.2008 року, на підставі наявних у справі фінансових документів?». Оплата за проведення експертизи покладено на відповідача. (а.с.19-21 т.3)

Разом з тим, у зв'язку з не здійсненням оплати експертизи згідно рахунку №919 від 25.04.2018 року, 20.07.2018 року матеріали цивільної справи були повернуті без виконання. (а.с.37 т.3)

У свою чергу, відповідачем надано суду Висновок експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи №01/08-18, складений 27.08.2018 року експертом ОСОБА_6 згідно якого вирахувати суму заборгованості за кредитним договором №522А-60 від 17.04.2008 року за наявними у матеріалах справи документами, ані станом на 12 серпня 2014 року, ані станом на 11 лютого 2015 року не видається за можливе. (а.с.47-58 т.3)

Колегія суддів відхиляє даний висновок експерта, який виготовлений на замовлення відповідача, оскільки з його змісту вбачається суб'єктивність у вирішенні питань, зокрема, при вирішенні питання про те, що розмір заборгованості банком не підтверджується матеріалами, а встановити інший розмір заборгованості не є можливим, експерт на 11 арк. висновку зазначає, що на дослідження надані не всі квитанції, якими протягом періоду кредитування здійснювалася оплата коштів. За твердженнями позичальника, нажаль, не всі квитанції у неї збереглися.

Такий висновок не може бути покладений в основу рішення суду, оскільки він не відобразив повний перелік сплачених відповідачем коштів, а ґрунтується лише на тих даних, які надала відповідач.

У свою чергу колегія суддів враховує ст.109 ЦПК України, якою визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на те, що відповідач не оплатила вартість експертизи, призначеної за ухвалою суду апеляційної інстанції від 20 березня 2018 року задля встановлення розміру заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку про свідоме ухилення відповідачем від покладеного на неї обов'язку та вважає за можливе визнати факт не спростування відповідачем розміру заборгованості, визначеного банком.

Як зазначалося вище,заборгованістьвідповідача, станом на11.02.2015 рокускладаєтьсяз:

- заборгованості за кредитом в сумі 2 774,32 доларів США, що еквівалентно 68 915 грн 48 коп.;

- заборгованості за процентами в сумі 386,92 доларів США, що еквівалентно 9 611 грн 28 коп.;

- неустойки за прострочення сплати кредиту у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 2 124,39 доларів США, що еквівалентно 52 770 грн 95 коп.;

- штрафу в сумі 46 340 грн;

- неустойки за прострочення сплати процентів у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 341,56 доларів США, що еквівалентно 8 484 грн 40 коп.;

- штрафу в розмірі 46 640 грн;

- 3 % річних за заборгованість по кредиту в сумі 34,92 доларів США, що еквівалентно 867 грн 47 коп.;

- 3% річних за заборгованість по процентах в сумі 5,61 доларів США, що еквівалентно 139 грн 47 коп.;

- штраф за порушення п. 7.2 та п. п. 4.2.6 кредитного договору в сумі 2 883,10 доларів США, що еквівалентно 71 617 грн 68 коп.(а.с.100-106 т.1)

Ураховуючи те, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 2 774,32 доларів США, що еквівалентно 68 915 грн 48 коп. та заборгованість за процентами в сумі 386,92 доларів США, що еквівалентно 9 611 грн 28 коп.

Колегією суддів враховується, те, що при поданні позовної та уточненої позовної заяви позивачем особисто визначено еквівалент дол. США до гривні, тому колегія суддів виходить з заявлених позовних вимог та стягує заборгованість в дол. США із зазначенням еквіваленту в гривні визначеного у заяві про збільшення позовних вимог від 17.02.2015 року за курсом НБУ станом на 11.02.2015 року, а саме 2484,0495 грн. за 100 дол. США.

При вирішенні вимог про стягнення штрафів та пені колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів при вирішенні питання про стягнення пені враховується п.8.6. кредитного договору, яким сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим Договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років.

Отже позовна давність позивачем не пропущена.

Разом з тим, відповідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.1. кредитного договору № 522А-60 сторони визначили, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом, строків сплати процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу та штраф у розмірі 20грн. за кожний день прострочення.

Проте, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тому штраф та пеня не можуть стягуватися одночасно за одне і теж порушення.

Також пунктом 7.2 кредитного договору № 522А-60 сторони визначили, що банк має право нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. 4.2.6. цього договору за кожен факт порушення.

Пунктом 4.2.6 кредитного договору, передбачено зобов'язання позичальника щодо щорічного страхування предмету застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії строком не менше, ніж один календарний рік за пакетом «Повне КАСКО» на 100% вартості транспортного засобу.

Відповідач не надала суду доказів виконання вимог п.4.2.6 договору, щодо страхування транспортного засобу.

Отже, штраф за порушення п. 7.2 та п. п. 4.2.6 кредитного договору в сумі 2 883,10 доларів США, що еквівалентно 71 617 грн 68 коп. це відповідальність за інше порушення умов кредитного договору, аніж порушення строків погашення заборгованості за кредитом, строків сплати процентів за користування кредитом та комісій, а саме за порушення страхування предмету застави, тому дана вимога підлягає задоволенню.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню: -неустойка за прострочення сплати кредиту у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 2 124,39 доларів США, що еквівалентно 52 770 грн 95 коп.; - неустойка за прострочення сплати процентів у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 341,56 доларів США, що еквівалентно 8 484 грн 40 коп.; - штраф за порушення п. 7.2 та п. п. 4.2.6 кредитного договору в сумі 2 883,10 доларів США, що еквівалентно 71 617 грн 68 коп.

У задоволенні вимог про стягнення штрафів в сумі 46 340 грн. тав розмірі 46 640 грн. слід відмовити з тих підстав, що дані вимоги суперечать чинному законодавству, зокрема ст.61 Конституції України.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України &quar;Про систему валютного регулювання і валютного контролю&q?ал; № 15-93 від 19.02.1993, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

У силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, враховуючи правову природу трьох процентів річних, як особливої міри відповідальності.

З огляду на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних, із зазначенням суми заборгованості в еквіваленті національної валюти України, тому дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню 3% річних за заборгованість по кредиту в сумі 867 грн. 47 коп. та 3% річних за заборгованість по процента в сумі 139 грн 47 коп.

Ураховуючи наведене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Брокбізнесбанк» та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 8510,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11.02.2015 року дорівнює 211399,79 грн. та заборгованості в сумі 1006,94 грн., які складаються з:

- заборгованості за кредитом в сумі 2 774,32 доларів США, що еквівалентно 68 915 грн 48 коп.;

- заборгованості за процентами в сумі 386,92 доларів США, що еквівалентно 9 611 грн 28 коп.;

- неустойки за прострочення сплати кредиту у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 2 124,39 доларів США, що еквівалентно 52 770 грн 95 коп.;

- неустойки за прострочення сплати процентів у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 341,56 доларів США, що еквівалентно 8 484 грн 40 коп.;

- штрафу за порушення п. 7.2 та п. п. 4.2.6 кредитного договору в сумі 2 883,10 доларів США, що еквівалентно 71 617 грн 68 коп.;

- 3% річних за заборгованість по кредиту в сумі 867 грн. 47 коп.;

- 3% річних за заборгованість по процента в сумі 139 грн 47 коп.

У задоволенні решти вимог, а саме про стягнення штрафів, передбачених п.7.1. кредитного договору, та стягнення 3% річних в доларах США колегія суддів відмовляє.

Крім того, відповідно частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що позивач при подачі позову та апеляційної скарги звільнявся від сплати судового збору, тому з ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню 2124,07 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 2336,48 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтею 526, 611, 625,1054 ЦК України, статями 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором №522А-60 від 17 квітня 2008 року в сумі 8510,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11.02.2015 року дорівнює 211399,79 грн. та заборгованості в сумі 1006,94 грн., які складаються з:

- заборгованості за кредитом в сумі 2 774,32 доларів США, що еквівалентно 68 915 грн 48 коп.;

- заборгованості за процентами в сумі 386,92 доларів США, що еквівалентно 9 611 грн 28 коп.;

- неустойки за прострочення сплати кредиту у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 2 124,39 доларів США, що еквівалентно 52 770 грн 95 коп.;

- неустойки за прострочення сплати процентів у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу - 341,56 доларів США, що еквівалентно 8 484 грн 40 коп.;

- штрафу за порушення п. 7.2 та п. п. 4.2.6 кредитного договору в сумі 2 883,10 доларів США, що еквівалентно 71 617 грн 68 коп.;

- 3% річних за заборгованість по кредиту в сумі 867 грн. 47 коп.;

- 3% річних за заборгованість по процентах в сумі 139 грн 47 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 4460,55 грн. судового збору.

Дані про учасників справи:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (місцезнаходження: 03057, м. Київ, проспект Перемоги, 41, Код ).

ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1);

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва