Провадження № 2/263/1292/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Чапни А.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі за текстом ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із вказаним позовом до відповідача, який в процесі судового розгляду уточнив, в остаточній редакції якого просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 244,43 грн., яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі 69 296,25 грн., заборгованості по комісії у розмірі 11,15 грн., заборгованості по штрафам у розмірі 2 837,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.07.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 9, згідно із яким відповідачу було надано кредит у розмірі 74 100 грн. строком на 5 років - до 10.08.2013 року зі сплатою 13,99 % річних від непогашеної суми кредиту. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (надалі за текстом - Договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором № 9 від 30.07.2008 року ТОВ «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» (надалі за текстом - Первинний кредитор) відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.05.2011 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором: залишок по кредиту в сумі у сумі 46 083,64 грн., прострочену заборгованість за щомісячними платежами у сумі 27 358,63 грн., штрафні санкції у сумі 1791,87 грн., а всього 75 243,14 грн. Враховуючи той факт, що на стадії примусового виконання наведеного рішення суду відповідачем частково було виконано зобов'язання з повернення заборгованості за тілом кредиту та фактично ОСОБА_1 було внесено грошові кошти у розмірі 79 470,85 грн., станом на 14.02.2018 року з урахуванням всіх здійснених відповідачем платежів заборгованість за кредитним договором складає 72 244,43 грн., яких заборгованість за кредитом 0,00 грн.; заборгованість за відсотками 69296,25 грн.; заборгованість по комісії 11,15 грн.; заборгованість по штрафам 2937,03 грн.

Відповідно до відзиву представника відповідача на позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи», у даному випадку відсутні правові підстави для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.02.2011 року та зверненням до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитор використав своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.2.3 кредитного договору на дострокове стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом. З огляду на викладене, на переконання сторони відповідача до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.1048 ЦК України щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Крім відзиву на позов представником відповідача подано заяву про застосування до уточнених позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» строків позовної давності.

В судове засідання представник позивача не з'явився надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог.

В судове засідання відповідач та його представник не з'явились від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутність з урахуванням наданого відзиву на позову, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» просить відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим, вказана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Суд ухвалює рішення без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку про відсутність правових відстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи». При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і прядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 30.07.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої, було укладено кредитний договір № 9, відповідно до умов якого Кредитодавець взяв на себе зобов'язання надати Позичальнику, а Позичальник взяв на себе зобов'язання прийняти, належним чином використовувати і повернути кредитодавцю кредит у сумі 74100 грн., яка підлягає поверненню в термін до 10.08.2013 року (п. 1.1 кредитного договору). Цільове призначення кредит, згідно із п. 1.2 кредитного договору придбання автомобіля.

За користування кредитними коштами Позичальник сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних від суми непогашеного кредиту (п.2.1 кредитного договору). Крім того Позичальник сплачує разову комісію за надання кредиту у розмірі 1,5 % процентів від початкової суми кредиту (п.2.2 кредитного договору) та щомісячно сплачує комісію за управління кредитом у розмірі 0,15 % від початкової суми кредиту (п. 2.3 кредитного договору).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.05.2011 року у справі № 2-2412/11, яке набуло законної чинності 30.05.2011 року, у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 його зобов'язань щодо повернення грошових коштів за кредитним договором, укладеним між сторонами, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПростоФінанс» стягнуто залищок заборгованості за кредитним договором у розмірі 46 083,64 грн., прострочену заборгованість за щомісячними платежами у розмірі 27 358,63 грн., штрафні санкції в сумі 1791,87 грн., а всього 75234,14 грн.

На теперішній час виконано в примусовому порядку рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.05.2011 року у справі № 2-2412/11 шляхом реалізації предмету застави, яким було забезпечено виконання основного зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується копією постанови Жовтневого ВДВС м. Маріуполя від 21.12.2017 року про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право достроково вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Вказаній нормі діючого законодавства кореспондує п. 6.2.3 кредитного договору, укладеного між сторонами, яким встановлено право позикодавця на дострокове повернення всієї суми позики у разі наявності прострочення з повернення чергового платежу.

Суд погоджується з правовою позицією сторони відповідача, відповідно до якої рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.05.2011 року у справі № 2-2412/11 встановлено, що прострочка за кредитним договором № 9 у ОСОБА_1 виникла станом на 10.02.2011 року та зверненням до суду із позовом про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором позикодавець ТОВ «ПростоФінанс» фактично використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 6.2.3 кредитного договору право на дострокове повернення всієї суми кредиту.

18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (надалі за текстом - Договір відступлення), відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором № 9 від 30.07.2008 року ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1, який ТОВ Кредитні ініціативи» додано до уточненої позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за відсотками за користування кредитом за період з 25.06.2012 року по 10.01.2018 року складає 69 296,25 грн.

За вимогами статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Як вже зазначалось вище, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до частини другої статті 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК України.

Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

З огляду на викладене, аналізуючи наведені правові норми у їх сукупності, суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин у заявлений позивачем період положення частини першої статті 1048 ЦК України, оскільки у спірних правовідносинах мала місце неправомірна поведінка боржника, що встановлено рішення суду, яке набрало законної сили, а частина 1 статті 1048 ЦК України застосовується тільки у випадку правомірної поведінки позичальника. Суд вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для нарахування відсотків у розмірі, визначеному сторонами у кредитному договорі № 9 в розумінні положень ст. 1048 ЦК України, отже в цій частині позовна заява ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволенню не підлягає.

З огляду на той факт, що до спірних правовідносин вже не можуть бути застосовані норми кредитного договору, через дострокове припинення зобов'язальних правовідносин, які мали місце між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1, не підлягає стягненню й комісія за користування кредитними коштами у розмірі 11,15 грн. та штрафи у розмірі 2 837,03 грн., оскільки при нарахуванні вказаних сум ТОВ «Кредитні ініціативи» керувався нормами кредитного договору, який не може розповсюджуватись на спірні правовідносини після їх дострокового припинення.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками ОСОБА_2 Верховного суду, які викладені у постанові № 910/10156/17 від 10.04.2018 року.

При цьому суд частково не погоджується з позицією відповідача щодо пропуску ТОВ «Кредитні ініціативи» строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України, оскільки в процесі розгляду справи позивачем здійснено уточнення позовних вимог та заявлено до стягнення відсотків, комісії та штрафів, нарахованих в період з 25.06.2012 року до 10.01.2018 року.

У такому разі позовні вимоги в період з 10.09.2013 року по 10.01.2018 року заявлено ТОВ «Кредитні ініціативи» в межах строків позовної давності, враховуючи той факт, що з позовом про стягнення заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи звернулось до суду у вересні 2016 року.

При цьому позовні вимоги в період з 25.06.2012 року по10.09.2013 року дійсно заявлено позивачем поза межами встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, проте з огляду на той факт, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні таких позовних вимог за відсутності підстав для нарахування відсотків, передбачених ст. 1048 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача по суті спірних правовідносин, а не через пропуск позовної давності у їх частині.

Судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем у сумі 1922,18 грн., які згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 76-81, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9, яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі 69 296,25 грн., заборгованості по комісії у розмірі 11,15 грн., заборгованості по штрафам у розмірі 2 837,03 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду або шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , м.Київ, вул.Вікентія Хвойки, 21;

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою м,Маріуполь, АДРЕСА_1.

Суддя: П.І.Папаценко