Справа № 567/1313/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.18 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Самолюк А.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням житловим будинком №15 по вул.Ринок в м.Острог Рівненської області, звернулась ОСОБА_3

В обґрунтування позову вказує, що їй на праві приватної власності, згідно свідоцтва про придбання житлового будинку з публічних торгів від 01.03.2000 року, належить житловий будинок, що знаходиться в м.Острог по вул.Ринок, 15 Рівненської області.

Зазначає, що згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ЦНАП виконавчого комітету Острозької міської ради 23.07.2018 року, за даною адресою, окрім неї, зареєстрований відповідач ОСОБА_4

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 понад 10 років не проживає у вказаному житловому будинку, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим будинком №15 по вул.Ринок в м.Острог.

Ухвалою Острозького районного суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження та визначено відповідачу строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному порядку.

19.11.2018 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2, в якій представник зазначає, що відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_3 визнає повністю, а зняття з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 в іншому порядку не можливе, у звязку із його перебуванням за межами України.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За правилами ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та пояснив, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку, що розташований в м.Острог по вул.Ринок, 15, що підтверджується свідоцтвом про придбання житлового будинку з публічних торгів від 01.03.2000 року.

Зазначив, що окрім позивача в м.Острог, вул.Ринок, 15 зареєстрований її син ОСОБА_4, однак, останній уже понад 10 років не проживає у вказаному житловому будинку.

Вказуючи на те, що відповідач протягом тривалого часу не проживає в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин і позивач не чинила йому перешкод в праві користування житлом, а факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні створює для позивача як власника, незручності, в тому числі, реалізації її прав як власника будинку, просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком №15 по вул.Ринок в м.Острог.

Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_4 позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення.

Зазначила, що ОСОБА_4 дійсно понад 10 років не проживає в житловому будинку №15 по вул.Ринок в м.Острог та не користується ним.

Окрім того, пояснила, що позивачем не створюються жодні перешкоди ОСОБА_4 в користуванні вказаним житловим будинком.

Вказує, що провести зняття з реєстрації місця проживання відповідача в іншому порядку не можливо, оскільки ОСОБА_4 перебуває за межами України.

Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно Свідоцтва про придбання житлового будинку з публічних торгів від 01.03.2000 року, ОСОБА_3 належить право приватної власності на житловий будинок разом з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Острог по вул.Ринок, 15 Рівненської області.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1182, виданої 23.07.2018 року ЦНАП виконкому Острозької міської ради, в житловому будинку, що за адресою м.Острог, вул.Ринок, 15 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (син).

Водночас, з довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 27.07.2018 року встановлено, що в ході перевірки, проведеної дільничим офіцером поліції СП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5, встановлено, що ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 сама, у вказаному будинку зареєстрований її син ОСОБА_4, але фактично з моменту свого одруження, більше 10 років, не проживає разом із ОСОБА_3 Окрім того, проведеними заходами встановлено, що ОСОБА_4 на даний час проживає в РФ у м.Санкт-Петербург.

Окрім того, той факт, що позивач ОСОБА_3 проживає одна в житловому будинку №15, що в м.Острог по вул.Ринок, підтверджується дослідженими судом іншими письмовим доказами, зокрема, довідкою ОКП Водоканал №451 від 23.07.2018 року, договором №967 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації та надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 30.04.2015 року, за яким, субєктом користування послуг є одна людина.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї №200 від 28.05.2015 року, при обстеженні житового будинку в м.Острог, вул.Ринок, 15, виявлено, що заявниця ОСОБА_3 проживає одна. Окрім неї у вказаному житловому будинку зареєстрований її син, але фактично не проживає.

З протоколу №10 засідання комісії із контролю за призначенням та виплатою всіх видів допомог від 03.06.2015 року, вбачається, що ОСОБА_3 (зазначено в списку під №12) в м.Острог по вул.Ринок, 15 проживає одна, окрім неї, зареєстрований син, але разом не проживає.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є зареєстрованими за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, який на праві приватної власності належить позивачу.

Право власності у позивача на вказаний житловий будинок виникло на підставі Свідоцтва про придбання житлового будинку з публічних торгів від 01.03.2000 року.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем, яка є власником майна і відповідачем не існує договірних відносин щодо цього майна, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався.

Окрім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 понад 10 років не проживає у даному житловому будинку та не користується ним без поважних причин, при цьому позивачем не створюються йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст.391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, положення ст.391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є сином ОСОБА_3, однак понад 10 років не проживає разом з нею та не веде спільного господарства.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Окрім того, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

В судовому засіданні з пояснень представників сторін, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є сином позивача, однак не проживає в належному позивачу будинковолодінні більше десяти років, тобто понад один рік, спільного господарства з ОСОБА_3 не веде, договору на користування житлом з власником будинку відповідач не укладав, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування житловим будинком не встановлено, особисті речі відповідача в житловому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до вказаного житлового будинку як до свого постійного місця проживання, тому ОСОБА_4 підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком №15 по вул.Ринок в м.Острог Рівненської області, на підставі статей 383 та 391 ЦК України.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Одночасно, суд вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, в цілому відновить порушене право позивача.

На підставі ст.ст.383, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком №15 по вул.Ринок м.Острог Рівненської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.11.2018 року.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_6