Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 175/3903/16-ц

провадження № 61-31368св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач 1 - Державна казначейська служба України,

представник відповідача 1 - Олешко Олексій Миколайович,

відповідач 2 - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

представник відповідача 2 - Циганенко Ганна Ігорівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Озерянської Ж. М. від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р. від 08 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України 2 000 у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року задоволено його позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та зобов'язано відповідача повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів. 21 січня 2013 року на виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_4 зазначав, що у період з 11 лютого 2013 року по 18 вересня 2014 рокупід час перебування виконавчого провадження у Кіровському відділі державної виконавчої служби (далі - Кіровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ) рішення суду виконано не було, а 18 вересня 2014 року виконавчий лист було направлено за територіальністю до відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції (далі - ВДВСДніпропетровського РУЮ), проте рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року також залишилось не виконаним.

Позивач вказував, що бездіяльність державного виконавця та в. о. начальника ВДВСДніпропетровського РУЮ неодноразово була предметом судових розглядів, за результатами яких ухвалами Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року та 29 грудня 2015 року задоволено скарги ОСОБА_4

Посилаючись на те, що вказаними протиправними діями позивачу була задана моральна шкода, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 2 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними, неправомірними рішеннями виконувача обов'язків начальника ВДВСДніпропетровського РУЮ Кущенко Ю. В. та державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮБалкової М. Б., прийнятими у виконавчому провадженні № 44936519 із примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року у справі № 2-6510/2011.

Суд першої інстанції, врахувавши бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, та завдану в її результаті моральну шкоду позивачу, дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року апеляційні скарги Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів душевних страждань позивача та наявності протиправної поведінки відповідача, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди; ухвали суду, якими задоволено скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця є доказом неналежного виконання посадових обов'язків, а не протиправної поведінки орану державної виконавчої служби.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд встановив, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 11 грудня 2012 року, позов ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 задоволено частково, зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 повторно виконати роботи з виготовлення та монтажу металопластикових виробів відповідно до договору № ДК 06/12-10 від 02 грудня 2010 року та чинного на момент виконання сертифікату відповідності таких виробів.

21 січня 2013 року на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року у справі № 2-6510/2011 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, а 11 лютого 2013 року постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення.

18 вересня 2014 року постановою головного державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ виконавче провадження № 36445964 було закінчено та цього ж дня виконавчий лист направлений до Дніпровського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області для подальшого примусового виконання по територіальності за місцем проживання ОСОБА_4

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця задоволено, визнано протиправним рішення державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції БалковоїМ. Б. щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 09 листопада 2015 року; зобов'язано державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Балкову М. Б. вжити заходів щодо розшуку боржника шляхом направлення до Міністерства закордонних справ України запиту.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_4 на неправомірні рішення державного виконавця Балкової М. Б. та в. о. начальника ВДВС Кущенко Ю. В. задоволено, визнано неправомірним рішення державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкової М. В. у виконавчому провадженні № 44936519 щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_4; скасовано постанову в о. начальника ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Кущенко Ю. В. № 1598/8 від 08 грудня 2015 року про результати перевірки виконавчого провадження; зобов'язано державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Балкову М. В. у виконавчому провадженні № 44936519 направити до Державної прикордонної служби України вимогу надати відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції інформацію.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, АвтономнуРеспубліку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» та Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Здійснивши аналіз, указаних норм законодавства, можна зробити висновок, що в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-99цс17.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, врахували, що неправомірність дій державного виконавця встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили. З урахуванням доведеності заподіяння моральної шкоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що таке відшкодування покладається на державу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило