провадження 2/201/3398/2018
УХВАЛА

23 листопада 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з заявою представника ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Володимирська, 40/2 офіс 24, РНОКПП НОМЕР_1) яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «ОСОБА_5 ДНІПРО» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 3, ідентифікаційний код 14352406) та приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (49000, АДРЕСА_2), треті особи: Соборна районна у місті Дніпрі рада (49027, м. Дніпро, площа Шевченка, 7) та ОСОБА_7 (02002,м. Київ, вул. Микімльсько-Слобідськам, 4 в, кв. 114, РНОКПП НОМЕР_2), про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «ОСОБА_5 ДНІПРО» та ПН ДМНО ОСОБА_6, треті особи: Соборна районна у місті Дніпрі рада та ОСОБА_7, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення підготовчого судового засідання.

В заяві про забезпечення позову, що подано разом з позовом заявник просить суд накласти арешт на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Дзержинського 35 БАДРЕСА_3, яка на праві власності зареєстрована за АТ «ОСОБА_5 ДНІПРО», а також просить заборонити АТ «ОСОБА_5 ДНІПРО» здійснювати дії щодо примусового входження в квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ (Дніпро), вул. Дзержинського 35 БАДРЕСА_3, крім того здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких інших осіб в вище вказаній квартирі, оскільки до суд подано вище вказаний позов предметом оскарження якого є протиправні дії державного реєстратора вчинені останнім під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було проведено державну реєстрацію права власності шляхом внесення до нього запису про право власності на спірне майно за відповідачем, а тому позивач вважає, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову є необхідність нівелювання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду по справі та своєчасне невжиття цих заходів може стати перешкодою для належного та повного захисту і відновлення порушених цивільних прав, в звязку з тим, що вказане майно може бути безперешкодно відчужено на користь третіх осіб, крім того заявник у своїй заяві звертає увагу на необхідність вжиття заходів забезпечення позову за для уникнення реальної загрози примусового входження в житловий обєкт, законними власниками та право користування яким мають неповнолітні діти з метою захисту їх прав.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборони вчиняти певні дії є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого суд вважає можливим задовольнити заяву про забезпечення позову, в звязку з чим накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності зареєстрована за АТ «ОСОБА_5 ДНІПРО», а також заборонити АТ «ОСОБА_5 ДНІПРО» здійснювати дії щодо примусового входження в квартиру за адресою: АДРЕСА_1, крім того здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких інших осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в провадженні суду перебуває зазначена справа та між сторонами виник спір, а предметом оскарження є протиправні дії державного реєстратора вчинені останнім під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було проведено державну реєстрацію права власності шляхом внесення до нього запису про право власності на вище зазначене майно за відповідачем АТ «ОСОБА_5 ДНІПРО», також слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідність нівелювання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду по справі та своєчасне невжиття цих заходів може стати перешкодою для належного та повного захисту і відновлення порушених цивільних прав позивача, в звязку з тим, що вказане майно може бути безперешкодно відчужено на користь третіх осіб, крім того необхідність вжиття цих заходів забезпечення позову за для уникнення реальної загрози примусового входження в житловий обєкт, законними власниками та право користування яким мають неповнолітні діти з метою захисту їх прав. Спір між сторонами в досудовому порядку не вирішено, крім того є велика вірогідність того, що спірне майно буде відчужено на користь третіх осіб, також слід зазначити, що арешт на майно відповідача та заборона вчиняти певні дії є видом забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, а тому дійсно є всі підстави вважати, що під час розгляду справи судом майно може бути відчужено на користь третіх осіб чи вчинені будь-які інші дії, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору, тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, в звязку з чим невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, а тому не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і зясування обставин та ін., всі ці обставини є предметом спору по справі між сторонами, по суті позовних вимог своїх пояснень сторони ще не давали, матеріали справи ще не досліджувалися. Таким чином на даний час, єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення даного позову.

Також слід звернути увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (АТ «ОСОБА_5 ДНІПРО») з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову по справі.

З огляду на зазначене можливо дійти висновку про те, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, заявлені заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, оскільки предметом спору дії та рішення державного реєстратора щодо вище вказаного майна, а відтак не вжиття заходів забезпечення позову порушить право позивача на судовий захист.

Вирішуючи питання зустрічного забезпечення позову судом враховано, що позивач у встановленому законом порядку зареєстрований на території України, крім того у суду відсутні надані докази того, що майновий стан цього позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, а тому обовязок суду щодо беззаперечного застосування до повивача зустрічного зобовязання, який передбачений випадками переліченими у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутній.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3, - ОСОБА_4 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності зареєстрована за Акціонерним товариством «ОСОБА_5 ДНІПРО».

Заборонити Акціонерному товариству «ОСОБА_5 ДНІПРО» здійснювати дії щодо примусового входження в квартиру за адресою: АДРЕСА_1, крім того здійснювати дії, спрямовані на проведення державної реєстрації місця проживання/перебування будь-яких інших осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

У звязку забезпеченням позову зустрічне забезпечення по справі не застосовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набрала законної сили 23 листопада 2018 року.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя О.А. Антонюк