Справа № 758/8514/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С.,

за участю: заявника ОСОБА_2,

представника заявника - адвоката ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи-2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в заді районного суду в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, Головне управління Державної міграційної служби у м.Києві про встановлення факту народження, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити того, що місцем його народження є місто Харків. Свої вимоги мотивує тим, що Заявник є громадянином Республіки Білорусь, що постійно проживає в Україні і має посвідку на постійне проживання в Україні.У свідоцтві про народження заявника записано, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Єревані (столиці на той час Армянської Радянської Соціалістичної Республіки) від батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. На момент народження заявника питання реєстрації цього факту громадянського стану було регламентоване Інструкцією, яка дозволяла батькам новонародженого зареєструвати факт народження як за місцем народження, так і за адресою реєстрації одного з батьків. Батько заявника зареєстрував новонародженого за місцем його тодішньої прописки - у місці Єревані. І до цього часу цей факт не мав для заявника принципового юридичного значення. Насправді ж, мати заявника народила його - хлопчина ІНФОРМАЦІЯ_4 (вагою 3650 грамів о 2 годині 40 хвилин) у Харківській Клінічній лікарні на залізничному транспорті №2, що зазначено у дублікаті Медичного свідоцтва про народження № 210 від 3 жовтня 2017 року, виданого матері заявника і оформленого головним лікарем названої лікарні І.О.Ярошенко. А тому, з урахуванням вказаних відомостей, мати заявника не могла одночасно народити хлопчика ІНФОРМАЦІЯ_4 і в Харкові і в Єревані. У разі визнання достовірним дублікату названого медичного свідоцтва про народження і ураховуючи правову фікцію, що була визначена тодішнім законодавством з питань реєстрації актів цивільного стану, у плані правової можливості зазначити місцем народження дитини місце прописки одного з батьків, - слід дійти висновку про фактичне народження заявника саме у місті Харкові. Факт народження заявника у місті Харкові має для нього юридичне значення, оскільки цим фактом він бажає скористатись, щоб на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» ініціювати процедуру набуття і оформлення громадянства України.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав повністю та просив їх задовольнити, пояснив, що такий факт необхідний йому для набуття громадянства. Додав, що на час його народження батьки проживали в м.Єреван, звідки потім переїхали до Беларусі, де живуть дол теперішнього часу.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити, додав, що його доверитель хоче мати зазначеним як місце народження місто Харків та набути громадянство іншим шляхом, про який зазначає представник органу ДМС, заявник не хоче. А тому просить встановити факт народження заявника сааме в м.Харкові. Додав, що питання про внесення зміни до актового запису про народження заявника буде вирішуватись після.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи (ГУ ДМС в м.Києві) заперечувала проти задоволення вимог вказаної заяви, вважала її безпідставною. Через канцелярію суду представником подані письмові пояснення, в яких сторона зазначає на те, що заявник має право ініціювати процедуру на отримання громадянства України без встановлення юридичного факту народження у м.Харкові, оскільки заявник має право набути громадянство України за ст.8 ч.1 Закону України «Про громадянство», оскільки мати заявника народилась на території України. Стверджує, що встановлення даного факту не породжує юридичних наслідків для заявника та не відповідає заявленій меті, оскільки не вливає на можливість отримання заявником громадянства.

Представник заінтересованої особи (ГТУЮ в м.Києві) в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що заявник у справі ОСОБА_2 є громадянином Республіки Беларусь, має право на постійне проживання в Україні, що підтверджено довідкою на постійне проживання в Україні.

Згідно свідоцтва про народження заявник ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Єреван (Армянська Рядянська Соціалістична Республіка), про що в книзі реєстрації акті про народження Шаумянським районним відділом РАГС м.Єравану складений актовий запис № 996 від 10.03.1984 р.

Зі вказаного свідоцтва вбачається, що батьками заявника є: батько - ОСОБА_9, росіянин, мати - ОСОБА_6, українка.

Наданими документами підтверджено, що мати заявника ОСОБА_11. народилася в с.Нові Вороб'ї Малинського району Житомирської області.

Стороною заявника суду надано дублікат медичного свідоцтва про народження № 210, виданого Харківською клінічною лікарнею на залізничному транспорті № 2 від 03.10.2017 р., згідно якого у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився хлопчик; лист Харківської клінічної лікарні а залізничному транспорті № 2 від 05.11.2018 р. про реєстрацію в медичній документації пологів у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6. та медичного свідоцтва про народження.

Заявник стверджує, що даними документами підтверджено факт народження його на території України у місті Харкові, а тому він має право на набуття громадянства України як особа, що народилась в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.496 ЦПК України іноземці мають право звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів та мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав

Приписами ст.315 ч.2 п.7 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.163 КпШС Української РСР, що діяв у часі та місті народження заявника, реєстрація народження провадилась за місцем народження дитини

або за місцем проживання її батьків чи одного з них за письмовою

або усною заявою батьків чи одного з них.

Аналогічна норма містилась і в КпШС Армянської СРС, що діяв у часі та місці реєстрації народження заявника.

Зареєструвавши народження свого сина ОСОБА_2 за місцем свого проживання в місті Єревані, батьки заявника скористались свої правом вибору місця реєстрації народження дитини, зареєструвавши народження в органах РАГС Арменії .

Тим самим, в судовому засіданні достеменно встановлено, що народження заявника зареєстровано в установленому законом порядку зі складанням первинного документу, на підставі якого видається свідоцтво про народження, - актового запису про народження. Тим самим, органом РАГС не відмовлялось в реєстрації народження заявника.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник вказує, що встановлення факту його народження в м.Харкові необхідно для ініціювання процедури набуття і оформлення громадянства України на підставі ст.8 ч.1 Закону України «Про громадянство» як особа, що народилась на території України.

Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є ЗУ «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв'язків тощо.

Згідно ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної лади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-111.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначені підстави набуття громадянства, зокрема і за територіальним походженням (п.2)

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», яка регулює підстави набуття громадянство за територіальним походженням, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Тобто, статтею 8 Закону передбачено, що право набути громадянство України за територіальним походженням мають не лише особи, які самі народилися до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", але, зокрема, якщо хоча б один з її батьків народився на даній території.

Відповідно до п. 28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що мати заявника ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, народилась в селі Нові Вороб'ї Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого 23.06.1952 року с. Нові Вороб*ї сільЗАГС Малинського району.

Вказана територія відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" є територією України.

Отже, доводи сторони заявника про те, що факт встановлення народження в місті Харкові має для ОСОБА_2 юридичне значення, а саме для набуття громадянства, суд вважає такими, що не засновані на законі, оскільки заявник має право на набуття громадянства України за територіальним походженням без встановлення такого факту в зв'язку з тим, що його мати народилась в Україні. Тим самим, встановлення факту народження не має правового значення для заявника.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, встановлення факту народження заявника в місті Харкові не впливає на його можливість набути громадянство України за територіальним походження відповідно до ст. 8 Закону, без встановлення юридичного факту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону та Порядку провадження прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України за народженням належить до повноважень територіальних органів внутрішніх справ України.

Доказів про те що заявник звертався до органів міграційної служби стосовно початку процедури набуття громадянства України суду не надано.

Оскільки діючим законодавстом визначено підстави і порядок набуття громадянства України, зокрема, Законом України «Про громадянство України»та Указом Президента України № 215 від 27 березня 2011 року «Питання організацї виконання Закону України «Про громадянство України», яких заявник не дотримався, а звернувся до суду, підстав для задоволення заяви суд не вбачає.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними, не заснованими на законі .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст.4, 13, 76-80, 89, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 (громадянин Республіки Білорусь, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, Головне управління Державної міграційної служби у м.Києві про встановлення факту народження, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного проголошення рішення.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова