Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 522/16984/13-ц

провадження № 61-33025св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року у складі головуючого-судді Домусчі Л. В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Погорєлової С.О., Калараш А. А., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 71 050 дол. США терміном до 14 січня 2016 року.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, в цей же день, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, згідно з яким поручитель ОСОБА_5 поручався за належне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Позивач зазначає, що 22 лютого 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким до позивача перейшло право вимоги, в тому числі і за вищевказаним кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, станом на 21 червня 2013 року, утворилась заборгованість у розмірі 81 799,15 дол. США, що еквівалентно 653 660,82 грн.

Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг» просив стягнути з відповідачів солідарно 81 779,15 дол. США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні по відношенню до долара США станом на 21 червня 2013 року було еквівалентно 653 660,82 грн, з яких: 55 158,34 дол. США, що еквівалентно 440 88061 грн - заборгованість за кредитом; 8 777,27 дол. США, що еквівалентно 70 156,72 грн - заборгованість з процентів за користування кредитом; 17 843,55 дол. США, що еквівалентно 142 623,50 грн - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, стягнуто на його користь солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 14 січня 2008 року у розмірі 81 779,15 дол. США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні по відношенню до долара США станом на 21 червня 2013 року було еквівалентно 653 660,82 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до статей 526, 554, 1048, 1054 ЦК України підлягає стягненню, як із боржника, так і з поручителя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року, в частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення пені за порушення строків повернення кредиту, скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року позов ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення пені задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пеню за кредитним договором від 14 січня 2008 року в сумі 17 943,55 дол. США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21 червня 2013 року становить 142 623,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відповідно до умов кредитного договору, має право на стягнення з відповідачів пені у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пеню за кредитним договором від 14 січня 2018 року станом на 21 червня 2013 року в сумі 142 623,50 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з урахуванням положень частин першої, третьої статті 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання валютного контролю» пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні, у зв'язку з чим змінив рішення місцевого суду та стягнув пеню з відповідачів у гривні.

У вересні 2017 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, задовольняючи позов про стягнення пені в іноземній валюті з визначенням її еквіваленту в національній валюті України - гривні, не врахували, що відповідно до Закону України «Про зобов'язання за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені пов'язаний розміром облікової ставки Національного банка України, а діючим законодавством не передбачено встановлення облікової ставки для іноземної валюти. Крім того, поза увагою судів залишились усні клопотання відповідачів щодо застосування наслідків спливу позовної давності, а також не звернули уваги на те, що розмір пені, визначений кредитним договором, є несправедливим і не відповідає пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалюючи рішення суди не з'ясували чи дійсно виникло у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до відповідачів за кредитним договором від 14 січня 2008 року, який укладений із ЗАТ «ОТП Банк».

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справа № 522/16984/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором передана до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди встановили, що 14 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 71 050,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 5,99 % річних та терміном повернення кредиту до 14 січня 2016 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, згідно з яким останній зобов'язався відповідати як солідарний боржник за зобов'язаннями ОСОБА_4, що виникають з умов кредитного договору.

22 лютого 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги до відповідачів за укладеним 14 січня 2008 року кредитним договором.

Станом на 21 червня 2013 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 14 січня 2008 року становила 81 799,15 доларів США, що було еквівалентно 653 660,82 грн з яких: 55 158,34 дол. США, що еквівалентно 440 88061 грн - заборгованість за кредитом; 8 777,27 дол. США, що еквівалентно 70 156,72 грн - заборгованість з процентів за користування кредитом; 17 843,55 дол. США, що еквівалентно 142 623,50 грн - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до пункту 4.1.1 кредитного договору від 14 січня 2008 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, кредит наданий в іноземній валюті - долари США.

За таких обставин, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, позивач має право на стягнення пені, яка передбачена умовами кредитного договору. При цьому, визначаючи розмір пені, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що вона обчислюється в доларах США, як це передбачено умовами кредитного договору, однак має бути стягнута в національній валюті України - гривні.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що судом при ухваленні рішення не враховані положення Закону України «Про зобов'язання за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є безпідставними, оскільки вказаний Закон поширюється на правовідносини, які виникають між юридичними особами.

Посилання заявника на те, що суд не застосував наслідки спливу позовної давності спростовуються матеріалами справи, які не містять заяви відповідачів про сплив позовної давності.

Крім того доводи заявника в касаційній скарзі про те, що розмір пені, визначений кредитним договором, є несправедливим і не відповідає пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 335 ЦПК України 2004 року, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, а вказані обставини не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій.

Доводи заявника в касаційній скарзі на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, є необґрунтованими, оскільки судом надано оцінку всім доказам, наданих сторонами та ухвалено рішення без порушення норм процесуального права.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене у справі судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
Г.І. Усик