Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 2-4086/10

провадження № 61-31213св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач-1 - ОСОБА_6,

відповідач-2 - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Мацунича М. В., Кожух О. А. від 03 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що батьки сторін ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час перебування в шлюбі побудували будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, а 20 жовтня 1981 року мати сторін ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Кольчинської селищної ради від 18 червня 1981 року № 52 зареєструвала в Мукачівському БТІ за реєстровим № 229 право власності на будинок у цілому за собою. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла.

Позивачка вказувала, що їхня з відповідачами сестра ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, у зв'язку із чим вони є єдиними спадкоємцями першої черги за матір'ю ОСОБА_9, проте відповідачі на момент відкриття спадщини не проживали у спадковому будинку, заяви про прийняття спадщини не подавали, на майно не претендують і визнають право позивача на нього.

Посилаючись на те, що вона зареєстрована в будинку, проживала в ньому на момент смерті матері, тому прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління й володіння спадковим майном, проте не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки не збереглася необхідна технічна документація після смерті спадкодавця, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на спадковий будинок АДРЕСА_1 в цілому в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_9

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2010 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на спадковий будинок АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач фактично вступила у володіння вищевказаним будинком, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала, інші законні спадкоємці ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від прийняття спадщини відмовились на її користь, у зв'язку із чим наявні правові підстави для визнання за нею права власності на спірний будинок у порядку спадкування.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_11 задоволено, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду про відмову у позові мотивоване тим, що суд першої інстанції не вирішував питання про залучення до участі у справі спадкоємця (спадкоємців) ОСОБА_10, яка також проживала у спірному будинку та фактично прийняла спадщину за своєю матір'ю ОСОБА_9, у зв'язку із чим не мав процесуальних підстав за відсутності усіх належних відповідачів для вирішення спору щодо сторін по суті, крім того менш ніж у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_10

У червні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що позивач і відповідачі є єдиними спадкоємцями спірного майна, оскільки їх сестра ОСОБА_10 спадщину не прийняла. Крім того, приймаючи апеляційну скаргу ОСОБА_11 до розгляду, апеляційний суд не звернув уваги на те, що його права оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не порушуються, оскільки він у встановлений законом строк не реалізував свої права на спадщину.

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_11 на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких останній просить касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на те, що його мати ОСОБА_10 успадкувала спірний будинок за заповітом і на час її смерті він був зареєстрований у спірному будинку, а отже є її спадкоємцем та мав бути залучений до участі у цій справі.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час перебування в шлюбі побудували будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Їх дітьми і спадкоємцями першої черги є відповідачі: ОСОБА_6 і ОСОБА_7, позивач ОСОБА_4, а також ОСОБА_10

В матеріалах справи наявний заповіт ОСОБА_9 від 26 січня 1993 року, за яким остання заповіла все своє майно ОСОБА_10

Згідно з даними домової книги будинку АДРЕСА_2 в смт. Кольчино та довідкою Мукачівського МДМПТІ від 24 листопада 1998 року № 4003, у спірному будинку мешкали, зокрема: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1; та ОСОБА_10

Довідками виконкому Кольчинської селищної ради Мукачівського району від 30 грудня 2016 року № 4761 і № 4762, листом Кольчинської селищної ради від 30 грудня 2016 року № 02-9-6/747 підтверджується, що в будинку АДРЕСА_2 в смт. Кольчино були зареєстровані, зокрема, на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 - донька ОСОБА_10 та онук ОСОБА_11, а на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 - її син ОСОБА_11

Відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що на час смерті ОСОБА_9 ОСОБА_10 була зареєстрована та мешкала у спірному будинку, а тому суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що права та інтереси спадкоємця ОСОБА_12 зачіпаються виниклим спором щодо права власності на спадкове майно.

Отже після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на майно, що їй належало і даних про відмову її спадкоємців від спадщини матеріали справи не містять.

Питання щодо залучення до участі у справі спадкоємця (спадкоємців) ОСОБА_10 судом першої інстанції не вирішувалося.

З огляду на вказане вище у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_4 права власності на будинок в цілому в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило