Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 720/2224/16

провадження № 61-33745св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Маршинецька сільська рада Новоселицького району Чернівецької області, Новоселицьке бюро технічної інвентаризації Новоселицької міської ради Чернівецької області, Новоселицька державна нотаріальна контора Чернівецької області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, Новоселицького бюро технічної інвентаризації Новоселицької міської ради Чернівецької області, Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області, у якому просив: визнати недійсним пункт 3 рішення виконавчого комітету Маршинецької сільської ради від 09 червня 2010 року про видачу дубліката свідоцтва про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 вцілому за ОСОБА_5; та скасувати: дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно

від 24 червня 2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_5; свідоцтво про право на спадщину від 03 вересня 2010 року, видане на ім'я ОСОБА_3; договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідчений 09 грудня 2015 року, а також визнати за ним, як за співвласником, право власності на 1/6 частку вказаного домоволодіння.

Позовна заява мотивована тим, що з вересня 1987 року позивач постійно проживав у господарстві по АДРЕСА_1. Житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1відноситься до категорії колгоспний двір. Право власності на майно колгоспного двору мають члени двору: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 у рівних частках.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 дізнався про те, що рішенням виконавчого комітету Новоселицької районної ради Чернівецької області від 13 вересня 1989 року видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1

На підставі пункту 3 рішення Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 09 червня 2010 року видано дублікат свідоцтва про право приватної власності ОСОБА_5 на житловий будинок по АДРЕСА_2

Виконавчим комітетом Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області 24 червня 2010 року видано дублікат свідоцтва про право власності ОСОБА_5 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_2

Державним нотаріусом Новоселицького державної нотаріальної контори

03 вересня 2010 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 10 грудня

2015 року ОСОБА_3 відчужила вказаний житловий будинок на користь ОСОБА_4 шляхом укладення нотаріально посвідченого договору дарування.

Позивач вважає, що він, як член колгоспного двору, також має частку в майні даного домоволодіння, про що вказано у свідоцтві про право власності на житловий будинок від 18 грудня 1990 року, відповідно до якого домоволодіння належить саме колгоспному двору, а не конкретній особі.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області

від 16 травня 2017 року у складі судді Ляху Г. О. позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 3 рішення виконавчого комітету сільської ради Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 09 червні 2010 року про видачу дубліката свідоцтва про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 вцілому за ОСОБА_5

Частково скасовано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 червня 2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, свідоцтво про право на спадщину від 03 вересня 2010 року, видане на ім'я ОСОБА_3 та договір дарування, укладений і ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 10 грудня 2015 року, в частині частки домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1.

Визнано як за співвласником право власності ОСОБА_1 1/6 частку житлового будинку із прилеглими будівлями та спорудами домоволодіння яке розташоване по АДРЕСА_1. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в силу вимог статті 123 ЦК УРСР позивач ОСОБА_1 набув право на 1/6 частину майна колгоспного двору житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваними: пунктом 3 рішення Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 09 червня 2010 року, дублікатом свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданим виконавчим комітетом Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області 24 червня

2010 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим на ім'я ОСОБА_3, договором даруванням спірного житлового будинку, укладеним 10 грудня 2015 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, порушується право власності позивача ОСОБА_1 на частку у спірному житловому будинку.

Місцевий суд вважав доведеним, що позивач ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права власності у грудні 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що предметом даного позову є визнання пункту 3 рішення Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 09 червня 2010 року недійсним; скасування дублікату свідоцтва про право власності ОСОБА_5, свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3, договору дарування, укладеного

10 грудня 2015 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, визнання за позивачем права власності на 1/6 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

При цьому підставою позову, ОСОБА_1 зазначив порушення права власності на 1/6 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Апеляційний суд також дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з вимогами про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції також дійшов висновку про відсутність правових підстав для самостійного визнання права власності ОСОБА_1 на 1/6 частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд прийшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховному Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що згідно довідки Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 06 грудня 2016 року станом на 1988-1991 роки домоволодіння АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали шестеро осіб, в тому числі позивач ОСОБА_1

18 грудня 1990 року виконавчим комітетом Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з прилеглими спорудами вказаного домоволодіння, відповідно до якого домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого був тесть позивача ОСОБА_5 На підставі цього свідоцтва вказаний житловий будинок з прилеглими спорудами був зареєстрований в цілому за колгоспним двором.

03 вересня 2010 року державним нотаріусом Новоселицької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, відповідно до якого право власності на домоволодіння в цілому було визнано за дружиною спадкодавця ОСОБА_3

10 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до якого

ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 вказане домоволодіння.

ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на спірне домоволодіння вцілому, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності

від 10 грудня 2015 року.

З матеріалів справи слідує, що про порушене право позивач ОСОБА_1 дізнався у 2016 році, про що свідчить його позовна заява про вселення

(а. с. 73-74 т. 1).

ОСОБА_3 звернулась з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд указав про пропуск позивачем строку позовної давності, що відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР у редакції, чинний на час існування колгоспного двору та видачі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 18 грудня 1990 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР у редакції, чинний на час існування колгоспного двору та видачі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 18 грудня 1990 року, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане

о 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови

від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Встановивши, що спірне домоволодіннявідносилось до колгоспного двору, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року, в ньому були зареєстровані та проживали шестеро осіб, в тому числі позивач ОСОБА_1,відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок з прилеглими спорудами вказаного домоволодіння від 18 грудня 1990 року спірне домоволодіння належало усьому колгоспному двору, членом якого на той час був і позивач ОСОБА_1, місцевий суд прийшов вірного висновку, що оспорюваними рішенням сільської ради та правочинами порушено права позивача на належну йому 1/6 частину спірного майна.

Встановивши фактичні обставини справи, перевіривши доводи заяви

ОСОБА_3 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що позивач довідався про порушене право у 2016 році.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_3, ОСОБА_4, Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, Новоселицького бюро технічної інвентаризації Новоселицької міської ради Чернівецької області та Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 4 418,20 грн, тобто з кожного по 1 104,55 грн.

Керуючись статтями 400, 411, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 липня 2017 року скасувати, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області

від 16 травня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, Новоселицького бюро технічної інвентаризації Новоселицької міської ради Чернівецької області, Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у розмірі 4 418,20 грн, тобто з кожного по 1 104,55 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик