справа № 179/2150/18
провадження № 6/179/33/18
У Х В А Л А

23 листопада 2018 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.

за участю:

секретаря судового засідання Бондар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-250/10 та поновлення строку предявлення до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить: поновити строк виконавчого документі № 2-250/10 від 24.03.2011 року та видати дублікат виконавчого документа № 2-250/10 від 24.03.2011 року.

Заява обґрунтована тим, що 24.03.2011 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області видав виконавчий документ № 2-250/10 за позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на користь банку. При підготовці виконавчого документа для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено, пошуки не призвели до позитивного результату у звязку з чим просить видати дублікат виконавчого листа та поновити строк його предявлення.

Представник заявника надав суду клопотання про розгляд заяви без його участі, вимоги викладені у заяві підтримує повністю.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник ОСОБА_3 районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області надав клопотання про розгляд заяви без його участі. Також зазначено, що згідно автоматизованої системи виконавчих проведень станом на 14.11.2018 року до ОСОБА_3 районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не надходило та не перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за виконавчим листом по справі № 2-250/10.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, від заявника надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

В провадження Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 2-250/10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення звернення на майно. Рішенням суду від 03.12.2010 року позовні вимоги задоволено.

Згідно копії виконавчого листа, яка додана до заяви зазначено, що рішення у цивільній справі набрало законної сили 13.12.2010 року, строк предявлення виконавчого листа до виконання 13.12.2013 року, сам виконавчий лист видано 24.03.2011 року.

Як вказано представником заявника виконавчий лист від 24.03.2011 року було втрачено.

Згідно п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

ОСОБА_3 районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14.11.2018 року підтверджено, що виконавчий документ не надходив для виконання, вказане свідчить про те, що заявник як стягувач у виконавчому листі з моменту його отримання 24.03.2011 року до 2018 року не користувався належними йому правами стягувача, не цікавився строками та порядком проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що заявником не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження втрати виконавчого листа.

Матеріалами справи не доведено поважності причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» Суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції «пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на доказі, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що поновлення строку на предявлення виконавчого листа до виконання через 7 років, без поважних на то підстав, є порушенням принципу правової визначеності.

Європейський суд зазначає, якщо звичайний строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

За таких підстав, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви відмовити, оскільки станом на 23.11.2018 року закінчився строк, встановлений для предявлення виконавчого документа, та суду не наведено доказів поважності причин пропуску строку предявлення його до виконання, тому у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку предявлення його до виконання необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені заяви представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-250/10 та поновлення строку предявлення до виконання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.О. Кошля