КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 759/5378/2018
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3574/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: НемировськаО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року,

встановив:

у квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем 11 травня 2007 року, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не виконує належним чином свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 27 293 грн. 62 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 11 травня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 1 677 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач зазначав, що відповідач не виконала належним чином свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з 11 288 грн. 02 коп. відсотків за користування кредитними коштами, 135 грн. 90 коп. заборгованості по комісії, 14 093 грн. 81 коп. пені, а також 1275 грн. 89 коп. та 500 грн. штрафів.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено укладення між сторонами кредитного договору та наявності заборгованості відповідача за ним. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст. 626, 627, 628, 638, 639 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем на підтвердження заявлених вимог було надано Розрахунок заборгованості та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які не містять підпису відповідача ОСОБА_3 З наданих документів неможливо встановити факт укладення між сторонами кредитного договору, про що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що при зверненні до суду з позовом позивачем з технічних причин помилково не було додано до позовної заяви копії Заяви позичальника, про яку було вказано в додатках до позовної заяви. З вказаної заяви від 11 травня 2007 року вбачається, що ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 1 677 грн. 60 коп. на Умовах надання споживчого кредиту «Розстрочка», які перераховано банком згідно з рахунком-фактурою №СФБГ-01779/007 від 10 травня 2007 року. Матеріали справи також містять видаткову накладну за вказаним рахунком-фактурою, з копії якої вбачається, що за кредитні кошти відповідачем було придбано телевізор JVC AV-2555 VEAT, про отримання якого свідчить підпис ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що вона складається з 11 288 грн. 02 коп. відсотків за користування кредитними коштами, 135 грн. 90 коп. заборгованості по комісії, 14 093 грн. 81 коп. пені, а також 1275 грн. 89 коп. та 500 грн. штрафів.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про недоведеність розміру заборгованості, оскільки з поданого розрахунку вбачається, що 24 грудня 2013 року ОСОБА_3 було внесено кошти на погашення заборгованості, які були зараховані на повне погашення тіла кредиту та часткове погашення відсотків, тоді як поступове погашення відсотків здійснювалось відповідачем до квітня 2015 року. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки суперечать наявним у матеріалах справи доказам.

Так, згідно з п. 4.3.Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), які були надані представником банку при зверненні до суду, кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку, пені, простроченої комісії та винагороди, далі - прострочених відсотків та простроченої заборгованості. Частина суми, що залишилась (у тому числі сума, сплачена позичальником понад суму щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості по кредиту, комісії, винагороди, відсотків та в останню чергу - тіла кредиту.

Разом з тим, з наданого розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту була погашена позичальником 24 грудня 2013 року, про що свідчать нульові показники у графах «Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» та «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)».

Доводи апеляційної скарги про те, що після погашення позичальником заборгованості по тілу кредиту залишилась заборгованість за процентами, яка поступово погашалась, є неспроможними та суперечать Умовам надання споживчого кредиту.

У зв'язку з чим позивачем було нараховано відсотки за користування кредитними коштами у період з грудня 2013 року по березень 2018 року з урахуванням погашення відповідачем тіла кредиту та відсутності залишку заборгованості, ґрунтовних пояснень позивачем надано не було.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді