Справа № 157/2935/17
Провадження №2/157/15/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

третьої особи на стороні відповідача Кузьміної І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна Ірина Миколаївна, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна І.М., про визнання заповіту недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що неповнолітня ОСОБА_1 є правнучкою ОСОБА_9, яка постійно проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3, м. Камінь-Каширський Волинської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік ОСОБА_9 - ОСОБА_10. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_9 - ОСОБА_11. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер другий син ОСОБА_9 - ОСОБА_5.

Після смерті зазначених осіб залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 в м. Камені-Каширському Волинської області, що належав ОСОБА_9 Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_9 були її чоловік ОСОБА_10, який спадщину не прийняв, бо помер раніше за спадкодавця, та сини ОСОБА_11 і ОСОБА_5, котрі також померли та не встигли прийняти спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_12, який приходився онуком ОСОБА_27 сином ОСОБА_11 та батьком неповнолітньої ОСОБА_1

Таким чином, враховуючи правила ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом. Також, враховуючи правила спадкування за правом представлення, спадкоємцем першої черги є ОСОБА_3 (донька ОСОБА_11, котрий приходився покійній ОСОБА_9 сином), яка подала заяву на прийняття спадщини після смерті своєї рідної баби ОСОБА_9

02 березня 2015 року ОСОБА_9 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_6 усе своє майно. До складу спадкового майна входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, м. Камінь-Каширський Волинської області. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 померла.

Позивачі вважають, що згаданий заповіт є недійсним з тих причин, що ще за свого життя ОСОБА_9 перебувала на обліку у лікаря-психіатра внаслідок хронічного стійкого психічного розладу і не здатна була усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, стан її здоров'я протягом останніх років життя погіршувався. З 2006 року ОСОБА_9 хворіла на церебральний атеросклероз, внаслідок чого переставала впізнавати своїх родичів, легко піддавалася навіюванню з боку третіх осіб, розмовляла з покійними людьми, думала, що вона є вчителькою, хоча була пенсіонеркою та проживала сама, що підтверджується показами свідків у справі про визнання ОСОБА_9 недієздатною. Внаслідок хронічного постійного психічного розладу ОСОБА_9 була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи № 7, який було зроблено 08 грудня 2015 року.

06 серпня 2015 року онука ОСОБА_9 - ОСОБА_3 звернулася до Камінь-Каширського районного суду із заявою про визнання ОСОБА_9 недієздатною. Під час розгляду даної справи сторонами озвучувалися обставини із життя ОСОБА_9, які підтверджують її недієздатність у той період. Згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 березня 2017 року ОСОБА_9 визнано недієздатною на підставі висновку судово-психіатричної експертизи № 7 від 08 грудня 2015 року. Оскаржуваний заповіт було укладено 02 березня 2015 року, тобто ОСОБА_9 ще не було визнано судом недієздатною, проте вищезазначені обставини та висновок судово-психіатричної експертизи дають змогу зробити обґрунтовані припущення, що ОСОБА_9 під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій через психічну хворобу, симптоми якої простежувалися протягом багатьох років.

Також позивачі зазначають, що 30 вересня 2014 року ОСОБА_9 уклала нотаріально посвідчений правочин, а саме довіреність строком на три роки для здійснення представництва при вирішенні всіх питань, що стосувалися ОСОБА_9, на ОСОБА_6 Хоча даний правочин не було оскаржено, проте наведені факти щодо стану психічного здоров'я ОСОБА_9 дають підстави зробити висновок, що ОСОБА_9 могла не усвідомлювати значення своїх дій.

Ще однією причиною визнання вказаного вище заповіту недійсним свідчить те, що ще за життя ОСОБА_9, відповідач по справі усім показувала складений на неї заповіт і навіть долучила його копію до матеріалів справи в суді. Фактично своїми діями ОСОБА_13 порушила таємницю заповіту, окрім того невідомо яким чином у ОСОБА_13 опинився на руках заповіт, складений ОСОБА_9

Посилаючись на викладені вище обставини, а також те, що заповіт від 02 березня 2015 року був складений на чужу особу, яку ОСОБА_9 не знала (не впізнавала), що підтверджується поясненнями ОСОБА_9 по справі № 157/648/16-ц, наданими 07 жовтня 2015 року, на момент складення заповіту ОСОБА_9 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними внаслідок тривалого психічного захворювання та навіювання інформації з боку третіх осіб, позивачі просять вказаний вище заповіт визнати недійсним, оскільки даний правочин усуває від спадкоємства кровних спадкоємців за законом.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Крім того, вказала, що є мамою позивача ОСОБА_1, яка у свою чергу є правнучкою спадкодавця ОСОБА_9 Протягом 2001 - 2007 років вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з онуком ОСОБА_9 - ОСОБА_12, тому з ОСОБА_9 підтримувала дружні відносини, між тим, її батьки часто допомагали ОСОБА_9 по господарству та опікувалися нею. Тому вона ставить під сумнів ту обставину, що ОСОБА_9 могла скласти заповіт на сторонню особу, враховуючи й те, що починаючи з 2010 року ОСОБА_9 не впізнавала людей, інколи блукала по місту та легко піддавалася сторонньому впливу.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Заповіт, складений за життя ОСОБА_9 та посвідчений нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміною І.М. 02 березня 2015 року, вважає недійсним, оскільки на момент його посвідчення ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що доводиться висновками двох судово-психіатричних експертиз, проведених щодо ОСОБА_9 у 2015 та 2016 роках під час розгляду справи про визнання її недієздатною, та висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної в даній справі. Крім того, ознаки слабоумства ОСОБА_9 проявляла під час її допиту в попередній справі, за результатами якої останню було визнано недієздатною та призначено над нею опікунів. Крім того, підставою для визнання заповіту недійсним вважає й ту обставину, що ще за життя ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_6 привселюдно демонструвала оспорюваний заповіт, чим розкрила його таємницю.

Третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 позов підтримав та пояснив, що після смерті батька ОСОБА_5, який приходився сином ОСОБА_9, він інколи приїздив до бабусі. Коли в 2014 році він у черговий раз відвідав ОСОБА_9, вона поводилася дивно, тому вважає складений нею в 2015 році заповіт недійсним.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що на прохання її чоловіка ОСОБА_14 вона здійснювала догляд за його рідною сестрою ОСОБА_9 Коли в 2011 році ОСОБА_9 поховала останнього члена своєї сім'ї - сина ОСОБА_15, то особисто попросила в неї доглянути її в старості, оскільки вважала, що вона більше нікому не потрібна. Разом із чоловіком вони постійно відвідували ОСОБА_9, допомагали по господарству та фактично нею опікувалися. Влітку 2014 року її чоловік ОСОБА_14 повідомив, що в ОСОБА_9 погіршується пам'ять, вона стала забувати деякі речі. Вони з чоловіком викликали лікаря, який оглянув ОСОБА_9 та призначив їй ліки, однак в той час ОСОБА_9 була адекватною. В ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік ОСОБА_14 Після похорону брата ОСОБА_9 знову попросила не залишати її та доглянути до смерті. ОСОБА_9 неодноразово висловлювала намір заповісти їй все своє майно, оскільки вважала, що вона більше нікому не потрібна, а 02 березня 2015 року попросила відвести її до нотаріуса. Під час посвідчення заповіту вона чекала на ОСОБА_9 у коридорі Камінь-Каширської державної нотаріальної контори, а коли ОСОБА_9 вийшла з кабінету нотаріуса, то віддала їй свій заповіт і сказала, що це їй та наказала не загубити. Про існування заповіту ОСОБА_9, складеного на її ім'я, вона розповідала всім, оскільки не хотіла аби вважали, що вона приховала дану обставину. Також вказала, що знає ОСОБА_9 з 1969 року, вона ніколи не була піддатливою, радше недовірливою, а на її рішення неможливо було вплинути. В останні кілька років свого життя вона дійсно мала слабку пам'ять, часто згадувала минуле, однак не була неадекватною. В 2009 році ОСОБА_9 випустила власну збірку віршів, а в грудні 2015 року, коли позивачі везли її на судово-психіатричну експертизу, то забирали її з власного дому, де вона жила одна та не потребувала постійного стороннього догляду як недієздатна особа та лише в 2016 році вона забрала ОСОБА_9 до себе, оскільки на відміну від останньої мала житло з усіма зручностями. Тому вважає даний позов безпідставним.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що переконливих доказів того, що ОСОБА_9 у момент посвідчення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивачами не надано. Проведена посмертна судово-психіатрична експертиза також не підтвердила цю обставину. Тому підстав вважати заповіт ОСОБА_9 недійсним немає. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна І.М. позовні вимоги не визнала. Вказала, що 02 березня 2015 року вона посвідчила заповіт, складений ОСОБА_9, за яким остання все своє майно заповіла ОСОБА_6 Заповіт був складений і підписаний заповідачем о 15 год. 15 хв., зареєстрований згідно витягу в Спадковому реєстрі в 15 год. 50 хв. Увесь цей час, приблизно 50 хв. ОСОБА_9 знаходилася в приміщенні нотаріальної контори та в присутності нотаріуса. Також увесь цей час із заповідачем проводилася бесіда, з'ясовувалися анкетні дані, які збігалися з даними в особистих документах. Ніяких порушень у мові, відхилень у спілкуванні та неадекватної поведінки нотаріус не виявила, тому підстав для відмови в посвідченні заповіту не було.

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 в судовому засіданні показали, що починаючи з 2010 року ОСОБА_9 проявляла ознаки слабоумства, раптово втрачала пам'ять, не орієнтувалася в часі, вважала живими покійних чоловіка та дітей, блукала по місту. В такому стані легко піддавалася впливу сторонніх людей, тому не могла свідомо скласти заповіт на ОСОБА_6 Крім того, ОСОБА_9 неодноразово висловлювала намір усе своє майно заповісти правнучці ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_22 в суді показала, що познайомилася з ОСОБА_9 1996 року в Камінь-Каширській центральній районній лікарні, де вони разом проходили курс стаціонарного лікування. З того часу вони підтримували дружні стосунки. В лікарні ОСОБА_9 відвідувала ОСОБА_6, яка постійно здійснювала за нею догляд. ОСОБА_9 неодноразово говорила, що її догляне ОСОБА_6, а вона натомість перепише на неї хату. В літку 2015 року під час чергової зустрічі з ОСОБА_9 остання повідомила, що вже склала заповіт на ОСОБА_6, яка її доглядає.

Допитаний у судовому засіданні як свідок лікар-психіатр Камінь-Каширської ЦРЛ ОСОБА_28. показав, що в липні 2014 року оглядав ОСОБА_9 на дому на прохання її брата ОСОБА_14 через відхилення розумової діяльності в останньої. Огляд здійснювався в присутності ОСОБА_14 та його дружини ОСОБА_6 У ОСОБА_9 спостерігалися розлади пам'яті: вона пам'ятала минуле, однак не повністю орієнтувалася в сьогоденні. ОСОБА_9 знала хто вона, де знаходиться та впізнавала близьких. На обліку в лікаря-психіатра ОСОБА_9 не перебувала, однак у минулому зверталася за медичною допомогою. Під час лікування в неврологічному відділенні в ОСОБА_9 було діагностовано судинну деменцію внаслідок хвороби Альцгеймера. Для даної хвороби характерна хвилеподібність, яка залежить від показників артеріального тиску, зокрема при його нормалізації наступає покращення пам'яті.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов безпідставний і до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в віці 86 років у м. Камені-Каширському Волинської області (а.с. 7). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якого входять житловий будинок із господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельна ділянка для його будівництва і обслуговування, що знаходяться по АДРЕСА_5 в м. Камені-Каширському Волинської області (а.с. 47). На випадок своєї смерті 02 березня 2015 року ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміною І.М., за яким усе своє майно вона заповіла ОСОБА_6 (а.с. 17).

На час відкриття спадщини спадкоємців першої черги за законом у ОСОБА_9 не було, оскільки її чоловік ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с. 8), син ОСОБА_24 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9), а син ОСОБА_15 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 95).

Разом із тим, за правилами ч. 1 ст. 1266 ЦК України право на спадщину після смерті ОСОБА_9 за правом представлення мають її правнука ОСОБА_1 та внуки ОСОБА_3 і ОСОБА_5 як спадкоємці першої черги за законом. Наведене вище підтверджується дослідженими судом витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 12), свідоцтвом про народження НОМЕР_6 (а.с. 11), свідоцтвом про народження НОМЕР_4 (а.с. 13), свідоцтвом про народження НОМЕР_5 (а.с. 14) та свідоцтвом про одруження НОМЕР_7 (а.с. 15).

Усі загадані вище спадкоємці: ОСОБА_6 - за заповітом, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - за законом, прийняли спадщину шляхом подання нотаріусу відповідних заяв, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 90/2017 до майна померлої ОСОБА_9 (а.с. 89-96).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Наведені вище норми закону передбачають такий вид розпорядження особою майном на випадок своєї смерті як заповіт. Порядок його складення та посвідчення передбачений нормами цивільного законодавства, а підстави для визнання його недійсним чітко сформульовані та мають виключний перелік. Зокрема, однією з підстав для визнання заповіту недійсним, на яку посилаються позивачі у своєму позові, є те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивачі стверджують, що спадкодавець ОСОБА_9 на момент посвідчення заповіту внаслідок психічного захворювання не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 зазначив, що системний аналіз норм цивільного кодексу свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Як встановлено судом, протягом 2015-2016 років в рамках розгляду цивільної справи про визнання ОСОБА_25 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна щодо останньої двічі, 08 грудня 2015 року та 09 серпня 2016 року, проводилися судово-психіатричні експертизи, згідно з висновками яких ОСОБА_9 страждала на судинну деменцію (а.с. 22, 26). Наявний у неї психічний розлад мав хронічний характер та позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак висновки згаданих вище експертиз не дали категоричної відповіді на запитання про те, з якого часу ОСОБА_9 втратила можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не дав такої відповіді й висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 178 (а.с. 246), в якому також констатовано наявність у ОСОБА_9 психічного розладу у формі судинної деменції, однак лише з певною долею ймовірності вказано, що в момент посвідчення заповіту - 02 березня 2015 року остання не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Допитаний у суді лікар-психіатр ОСОБА_23, який оглядав ОСОБА_9 та був ознайомлений з історією її хвороби, вказав, що психічне захворювання, яким страждала ОСОБА_9 має хвилеподібний характер і залежить від загального стану її здоров'я, зокрема від показників артеріального тиску, при стабілізації якого розумова діяльність хворої була здатна повністю відновлюватися.

Таким чином, під час розгляду даної справи суду не було надано переконливих доказів того, що ОСОБА_9 в момент складення заповіту перебувала в стані, який не давав їй можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Не є таким доказами й показання допитаних у суді свідків, оскільки жоден із них чітко не вказав, з якого часу та в якій мірі в ОСОБА_9 спостерігалися розумові відхилення та чи здатні були вони вплинути на її свідомість у момент укладення оспорюваного правочину.

Таким чином, суд не вбачає правових та фактичних підстав для задоволення даного позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, тому вжиті за заявою представника позивача ОСОБА_2 заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 12, 76, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 1233, 1247, 1257 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна Ірина Миколаївна, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Арешт, накладений на житловий будинок АДРЕСА_6 в м. Камені-Каширському Волинської області, який належав ОСОБА_9, скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) п. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне ім'я, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1, АДРЕСА_7, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44500, свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 19.05.2004 року; позивач ОСОБА_3, АДРЕСА_8, с. Гірка Полонка, Луцький район Волинська область, 45607, РНОКПП НОМЕР_1; третя особа на стороні позивачів ОСОБА_5, АДРЕСА_1, 43026, РНОКПП НОМЕР_2; відповідач ОСОБА_6, АДРЕСА_2, 44500, РНОКПП НОМЕР_3; третя особа на стороні відповідача нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області Кузьміна Ірина Миколаївна, АДРЕСА_9

Головуючий: Б. С. Гамула