Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Миколаїв

справа № 474/753/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку справу за скаргою

ОСОБА_1 на рішення державного виконавця

Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

на рішення державного виконавця

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області, постановлену 20 вересня 2018 року суддею Соколом Ф.Г. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця - начальника Врадіївського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області (далі - Врадіївський ВДВС) Іванова В.М.

Заявниця зазначала, що на виконанні у Врадіївському ВДВС перебуває судове рішення про звернення стягнення кредитної заборгованості на іпотечне майно - житловий будинок АДРЕСА_1. 9 серпня 2018 року державний виконавець виніс постанову, якою призначив суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для визначення вартості цього житлового будинку з господарськими будівлями. Проте зверненню стягнення на предмет іпотеки перешкоджає відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельну ділянку під будинком, а також застосована вироком суду конфіскація частини її майна, яка не виділена в натурі. Постанова не містить всіх необхідних реквізитів суб'єкта оціночної діяльності, що унеможливлює його ідентифікацію як учасника виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що зазначені недоліки свідчать про незаконність рішення державного виконавця, ОСОБА_1 просила визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 9 серпня 2018 року.

Державний виконавець, дії якого оскаржуються, скаргу не визнав, посилаючись на дотримання вимог закону при вчиненні оскаржуваної виконавчої дії, та просив у задоволенні скарги відмовити.

До участі в справі як заінтересовану особу залучено стягувача - ПАТ «Державний ощадний банк України», представник якого, посилаючись на надуманість всіх підстав скарги, також просив у її задоволенні відмовити.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу скасувати та задовольнити скаргу, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовувала скаргу, та на існування іншої постанови про призначення іншого суб'єкта оціночної діяльності від 16 листопада 2017 року у цьому ж виконавчому провадженні.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу суб'єкт оскарження не скористався.

У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа ПАТ «Державний ощадний банк України» наголошував на законності дій державного виконавця, відсутності порушень прав ОСОБА_1 та відповідності судового рішення вимогам виконавчого й процесуального законодавства.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1, представник Врадіївського ВДВС та ПП «Ажіо» не з'явились. За даними веб-сайту Укрпошти судові повістки заявникові та суб'єкту оскарження вручені завчасно (а.с.139-140,141-142). Справу розглянуто у відсутності не з'явившихся осіб за участю представника заінтересованої особи - ПАТ «Державний ощадний банк України».

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту статті 447 ЦПК, сторона виконавчого провадження набуває право на звернення до суду зі скаргою, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушені її права чи свободи.

За статтею 1 Закону «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частин 1, 2 статті 18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 15 частини третьої статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

В силу вимог частини 3 статті 57 Закону для проведення за регульованими цінами оцінки, зокрема, нерухомого майна виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону «Про іпотеку» (пункт 7 статті 51 Закону).

Відповідно до статті 41 Закону «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, поряд з іншим, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно статті 43 Закону «Про іпотеку» підготовка до проведення прилюдних торгів передбачає визначення початкової ціни продажу (якщо це не встановлено рішенням суду або сторони не досягли згоди) на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Аналогічно вирішує ці питання й Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом МЮУ від 2 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції від 29 вересня 2016 року) (далі - Інструкція). Так, відповідно до пункту 8 розділу ІІ цієї інструкції для з'ясування питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін для оцінки майна (майнових прав) призначає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

У постанові про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати та оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій.

У постанові обов'язково зазначається попередження про відповідальність суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання (оцінювачу) - за недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна.

Отже, за нормами виконавчого та іпотечного законодавства проведення оцінки майна, на яке звернуте стягнення, зокрема, за судовим рішенням, а відповідно - призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, є обов'язковим етапом в процесі виконання судового рішення щодо реалізації іпотечного майна шляхом проведення прилюдних торгів.

З матеріалів справи вбачається, що з 25 квітня 2006 року на підставі кредитного договору з ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 мала кредитні зобов'язання, забезпечені іпотекою, предметом якої був житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 38-40).

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 8 червня 2015 року звернуто стягнення 32 558, 30 грн. кредитної заборгованості на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами шляхом його продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону «Про іпотеку» за початковою ціною реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 36-38).

З січня 2016 року виконавчий лист, виданий на підставі судового рішення 16 листопада 2015 року, перебуває на виконанні у Врадіївському ВДВС (а.с. 25-27,28).

22 березня 2016 року складено акт опису та арешту іпотечного майна (а.с. 29-30).

Для визначення вартості майна, за рахунок якого мали бути задоволені вимоги стягувача, державний виконавець неодноразово призначав оцінювача (а.с. 43,45).

Постановою державного виконавця від 9 серпня 2018 року призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Ажіо» для визначення вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 69-70).

В постанові зазначені відомості щодо виконавчого документу, змісту виконання (резолютивна частина судового рішення), визначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, вказані документи, що підтверджують право на здійснення цієї діяльності, викладено попередження про кримінальну відповідальність та інше.

Таким чином, постанова державного виконавця від 9 серпня 2018 року щодо призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки іпотечного майна відповідає змісту судового рішення, що виконується, вимогам статей 15,57 Закону «Про виконавче провадження», статтям 38, 43 Закону «Про іпотеку», а також вчинені в межах повноважень державного виконавця.

При цьому порушень прав боржника ОСОБА_1 не встановлено.

Підстави оскарження постанови державного виконавця, зазначені у скарзі ОСОБА_1 (відсутність правовстановлюючих документів на землю, вирок суду щодо конфіскації ? частини її майна), стосуються обставин, які, на її думку, взагалі перешкоджають зверненню стягнення на іпотечне майно, а не призначенню суб'єкта оціночної діяльності.

У такий спосіб ОСОБА_1 заперечує законність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та спосіб його виконання, який зазначено в резолютивній частині рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 8 червня 2015 року.

Оцінка можливості виконання судового рішення за обставин, які мали місце на час його ухвалення, виходить за межі повноважень державного виконавця при вчиненні виконавчих дій.

До того ж, у будь-якому разі, призначенням оцінювача майна, права боржника не порушуються.

Не встановлено апеляційним судом і таких порушень форми постанови державного виконавця, які би суперечили вимогам Закону «Про виконавче провадження», пункту 8 розділу ІІ Інструкції та порушували права сторони виконавчого провадження.

Не перешкоджає винесенню постанови від 9 серпня 2018 року й призначення державним виконавцем іншого оцінювача 16 листопада 2017 року (а.с.45). Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні діє протягом обмеженого строку (стаття 57 Закону), після цього оцінка проводиться повторно, а призначення оцінювача станом на серпень 2018 року здійснено з урахуванням результатів тендеру та здійснення діяльності щодо оцінки арештованого майна та укладеного договору з ПП «Ажіо» (а.с.53-68).

Таким чином, підстави скарги на дії державного виконавця, які також стали підставами оскарження судового рішення, не мають правового значення при вирішенні питання про необхідність оцінки іпотечного майна в межах виконавчого провадження, незалежно від їх доведеності.

Тому детальна відповідь на кожний з цих аргументів виходить за межі обов'язку суду обґрунтувати своє рішення. Необхідність розмежування цих понять (обґрунтувати рішення та дати детальну відповідь на всі аргументи сторони) зазначена Європейським судом з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 року (справа Проніна проти України, № 63566/00, пункт 23).

Відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановлює ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки основні висновки суду про відсутність порушень державним виконавцем вимог виконавчого законодавства та недоведеність порушень прав боржника відповідають обставинам справи, а апеляційна скарга не містить доводів, які би ці висновки спростовували, апеляційний суд не вбачає апідстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: С.Ю.Колосовський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 23 листопада 2018 року