Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/170/18 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №286/170/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 червня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В. у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, із якого просила стягувати щомісяця аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 1500 грн. до закінчення донькою навчання. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що повнолітня донька продовжує навчання. У звязку з навчанням потребує додаткових фінансових витрат. Добровільно достатньої матеріальної допомоги відповідач не надає, хоча таку можливість має, оскільки працює та отримує заробітну плату.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що відповідач самоусунувся від обовязку надавати доньці матеріальну допомогу, поки остання продовжує навчання. Зазначає, що її матеріальна допомога та стипендія доньки не є достатніми коштами для забезпечення повноцінного проживання та навчання ОСОБА_3, яка також, як і батько, є інвалідом 3-ої групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату. Відповідач сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини. Йому протипоказана важка фізична праця, але ж він взагалі не працює, бо йому так вигідно.

ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що є інвалідом 3-ї групи та стипендія доньки перевищує розмір його пенсії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що скарга не може бути задоволена з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідач є батьком наразі повнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2), який заочним рішенням Овруцького районного суду Житомирської області 25 серпня 2015 року був позбавлений батьківських прав (а.с.4-5). Позбавлення батьківських прав у жодному разі не звільняє від виконання аліментних зобовязань.

Повнолітня донька продовжує навчання у Київському коледжі легкої промисловості та є студенткою третього курсу денної форми навчання (а.с.16). Загальний термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року.

Згідно з частиною першою ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявними у матеріалах справи доказами доводиться, що відповідач перебуває на обліку в Овруцькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України і одержує пенсію по інвалідності 3-ої групи, яка встановлена безстроково внаслідок загального захворювання, в розмірі 726 грн. (а.с.23). У довідці до акта огляду МСЕК зазначено, що останньому протипоказана важка фізична праця та робота з тривалою ходьбою (а.с.22). Разом із тим, ОСОБА_2 проживає на території Великохайчанського старостинського округу, тобто у сільській місцевості, та ніде не працює (а.с.24,26). Державною виконавчою службою з пенсії відповідача проводиться утримання аліментів на користь позивача на утримання доньок ОСОБА_3 та Валентини, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини пенсії, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Так, оскільки загальний розмір аліментів на двох дітей перевищував 50% пенсії, то утримання аліментів із пенсії проводиться в розмірі 50%, а сума, якої не вистачає, щомісячно додається до суми заборгованості за аліментами. Станом на 01 березня 2017 року мала місце загальна заборгованість у сумі 20 924,84 грн. Відтак, позивач не довела отримання відповідачем інших доходів, ніж пенсії. Також нею не спростовано тієї обставини, що відповідач не працює та не отримує заробітної плати. Не доведено й придбання відповідачем нерухомого або рухомого майна та небажання його працювати при наявності роботи у сільській місцевості, яка не має протипоказань за станом здоровя. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач може надавати доньці ОСОБА_3 щомісячну грошову допомогу в розмірі 1500 грн., при тому, що йому на життя з пенсії залишається не більше 363 грн., є надуманими.

Натомість донька навчається на денній формі та одержує стипендію у розмірі 890 грн. (а.с.32). Витрати на навчання також не доведені жодними доказами.

Попри вищевикладене позивач до 09 січня 2018 року отримувала щомісячну допомогу на дитину-інваліда у розмірі 1 452 грн. (а.с.33), оскільки донька ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства з ураженням опорно-рухового апарату, якій встановлено безстроково 3-ю групу інвалідності (а.с.48).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції відносного того, що розмір стипендії доньки більший за дохід відповідача, який не може надавати доньці матеріальної допомоги у розмірі 1 500 грн. на навчання та ґрунтуються на переоцінці доказів, яким правильно надав оцінку в сукупності суд першої інстанції.

Оскільки рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 червня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 30 вересня 2018 року.