Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 473/2516/17

провадження № 61-29860св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 як представника ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Шаманської Н. О., Лівінського І. В., Коломієць В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 84 840,52 грн інфляційних втрат та 7 811,51 грн як 3 % річних за період з 29 квітня 2014 року по 12 квітня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначала про те, що відповідач не виконує грошове зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири, який був укладений між сторонами 29 квітня 2014 року, а саме не сплачує обумовлену договором суму в розмірі 88 тис. грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року в складі судді Ротар М. М. позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 84 840,52 грн інфляційних втрат, 7 811,51 грн як 3 % річних та 926,52 судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач повинна була сплатити повну вартість квартири до підписання та посвідчення договору купівлі-продажу, однак, свої зобов'язання в повному обсязі не виконала, а тому повинна сплатити позивачу інфляційні втрати та 3 % річних з часу укладення договору купівлі-продажу.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року змінено, зменшено розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 з 84 840,52 грн до 16 686,24 грн, 3 % річних з 7 811,51 грн до 4 860,49 грн та судових витрат з 926,52 грн до 215,58 грн. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 111,82 грн судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, неправильно визначився з періодом невиконання грошового зобов'язання, за який підлягають стягненню грошові кошти, передбачені статтею 625 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій 02 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 як представник ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року і залишити в силі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного визначення періоду, за який підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

29 січня 2018 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу, мотивовані тим, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 29 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено, що за домовленістю сторони визначили продажну вартість квартири в 120 тис. грн, які продавець отримала від покупця повністю до підписання та посвідчення договору купівлі-продажу. Сторони своїми підписами під цим договором підтвердили факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій один до одного.

Між сторонами виник спір спочатку щодо розірвання договору купівлі-продажу у зв'язку з істотною зміною обставин, яку позивач пов'язувала з переїздом до сина, потім позивач намагалася в судовому порядку визнати цей договір недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦПК України, а у березні 2015 року звернулася до суду з позовом про визнання недійсним пункту договору щодо ціни договору купівлі-продажу.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року визнано пункт 2.2 зазначеного договору купівлі-продажу недійсним у частині визначення ціни договору в 120 тис. грн. Судом установлено, що ціна договору купівлі-продажу квартири складає 208 тис. грн. Зобов'язано ОСОБА_5 сплатити ОСОБА_4 недоплачену за договором купівлі-продажу квартири суму 88 тис. грн.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року ОСОБА_5 не виконано, грошові кошти в розмірі 88 тис. грн позивачу не сплачені.

Права та інтереси ОСОБА_4 у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи наведене, висновок апеляційного суду про те, що обов'язок сплатити недоплачену суму за договором купівлі-продажу у відповідача виник на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року, оскільки до 23 червня 2015 року питання про наявність боргу перед ОСОБА_4 було спірним, є обґрунтованим. Визначений апеляційним судом період, за який підлягають стягненню інфляційні втрати, а саме з 23 червня 2015 року - часу ухвалення апеляційним судом рішення, є правильним.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та правовими нормами, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судами), правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо неправильного визначення періоду, за який відповідач має нести передбачені законом санкції за неналежне виконання грошового зобов'язання, є необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами справи.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_6 як представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат