Справа № 161/5543/18
Провадження № 2/161/2064/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Маковецької Т.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_2 10 квітня 2015 року був укладений договір оренди легкового автомобіля. Згідно з даним договором фізична особа-підприємець ОСОБА_4, передав у тимчасове володіння відповідача власний автомобіль марки «BMW 320», державний номер НОМЕР_1 строком на 2 (два) місяці, з 10 квітня 2015 року до 10 червня 2015 року, що передбачено пунктом 4.1 договору. У відповідності до умов договору, а саме: пункту 3.1 договору, підтвердженням факту передачі автомобіля є укладення та підписання договору. За домовленістю між сторонами, вказаний договір оренди автомобіля у 2 (двох) примірниках готував безпосередньо ОСОБА_2, так як він є адвокатом і обізнаний у підготовці документів. Згідно п. 5.1 договору, орендна плата за використання автомобіля була встановлена у розмірі 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч) гривень на місяць, що передбачено пунктом 5.1 договору.

Після закінчення сроку оренди автомобіля, згідно договору, на вимогу позивача, автомобіль був повернутий але кошти за договором, станом на дату подання позову, сплачені не були. Відповідач, на його вимогу сплатити борг, зазначав, що у нього скрутне фінансове становище, але згодом він сплатить борг за договором разом з пенею за просрочення та підпише акти. Як пояснював відповідач, затримка зі сплати орендної плати виникла у нього, у зв'язку з невиплатою йому ТОВ «ІПП-Центр», в якому він був на той час генеральним директором заробітної плати. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою сплатити борг, а 30 березня 2018 року ОСОБА_2 були відправлені претензії для досудового врегулювання питання з проханням погасити заборгованість та відсотки за прострочення орендної плати.

До претензії повторно було додано акти приймання-передачі автомобіля для підпису з банківськими реквізитами, номером розрахункового рахунку і реєстраційними даними ФО-П ОСОБА_3 Претензії було направлено на відомі позивачу адреси відповідача, а саме: за місцем роботи ТОВ «ІПП-Центр» , за відомою йому адресою проживання та на адресу реєстрації.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що договір, відповідно до ст.ст. 638, 799 ЦК України, є укладеним в письмовій формі, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, відповідно до ст.625 ЦК України. Умови договору оренди позивачем були виконані у повному обсязі, однак взяті на себе зобов'язання відповідачем виконані не були , незважаючи на той факт, що відповідач є адвокатом і розуміє зміст правочинів.

Отже, до цього часу заборгованість та пеня за прострочення орендної плати відповідачем не сплачені , ніяких відомостей та пояснень їм не надано, зустрічі уникає й на телефонні дзвінки не відповідає.

У відповідності до ст.ст.22, 625 ЦК України, відповідач повинен сплатити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 30000грн.боргу по орендній платі у відповідності до пунктів 4.1, 5.1договору; 3090000грн. пені за кожен день прострочення (10% від суми боргу у відповідності до пункту 9.1 договору), відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 23066,55грн., відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 2539,73грн., що в загальній сумі становить 3145606,28грн.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь 3145606,28грн. боргу та 8810грн. судових витрат по справі.

Відповідач ОСОБА_2 подав в суд відзив на позовну заяву ОСОБА_3, який обґрунтовує тим, що наданий позивачем договір оренди легкового автомобіля від 10.04.2015 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ним укладений у письмовій формі без нотаріального посвідчення (надалі - договір).

За правилами ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору, він вважається нікчемним та не породжує правових наслідків.

Оскільки, сторонами не було додержано вимоги про нотаріальне посвідчення вказаного договору оренди автомобіля, останній є нікчемним, а тому не породжує цивільних прав та обов'язків для сторін.

У відзиві також зазначає, що позивачем не надано доказів існування такого автомобіля у власності ОСОБА_4 що підтверджує відсутність будь-яких договірних правовідносин між сторонами. Не надано позивачем і будь-яких належних доказів виконання договору сторонами, оскільки не укладалися та не підписувалися ніякі акти приймання-передачі чи огляду автомобіля.

Ніяких договірних відносин між ним та ОСОБА_4 не існувало, автомобіль в оренду не надавався, договір оренди є нікчемним, не породжує будь-яких наслідків для сторін, реального виконання даного правочину не було, належних доказів на спростування викладених фактів позивачем не надано.

Для нарахування пені застосовується строк у шість місяців, а для стягнення пені позовна давність становиь один рік. Позивачем невірно проведено розрахунок пені та безпідставно пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені.

Наданий позивачем договір був лише частиною переговорів щодо можливої оренди авто ОСОБА_2, доказом чого перш за все є відсутність нотаріального посвідчення даного правочину відповідно до вимог ч.2 ст.799 ЦК України. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази реальності виконання даного правочину і позивачем факт передачі та повернення автомобіля, копії документів щодо права власності на даний автомобіль, відображення операцій по даному договору у бухгалтерсько-податковій звітності фізичної особи підприємця ОСОБА_3, так і відповідачем - факт отримання , користування та повернення автомобіля, наявність доказів, які спростовують твердження відповідача щодо фактів належного звернення та будь-якого скрутного фінансового

становища ОСОБА_2

Відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_3 необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, такими, що не підлягають до задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи доводами, вказаними у відзиві.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З договору оренди легкового автомобіля у фізичної особи - підприємця від 10 квітня 2015 року випливає, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, з однієї сторони, як орендодавцем, та ОСОБА_2, з іншої сторони, як орендарем, було укладено договір оренди автомобіля марки «BMW-320», для використання в службових цілях на посаді генерального директора ТОВ «ІПП-Центр». Передача автомобіля в оренду здійснюється в момент підписання даного Договору. Термін оренди складає 2(два) місяці від 10 квітня 2015року до 10 червня 2015року. Орендна плата встановлюється в розмірі 15000грн. на місяць.

Згідно вказаного договору оренди, автомобіль повинен бути повернений орендодавцю по закінченні терміну оренди за п.4 даного Договору у справному стані , з урахуванням нормального зносу, що виник у період експлуатації. Повернення автомобіля відбувається за актом. Орендар несе наступну відповідальність за договором: у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі 10% від суми боргу за кожен день прострочення, у випадку прострочення по здачі автомобіля в оренду орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 5000грн., який утримується із орендних платежів, належних орендодавцю.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував факту укладення договору з позивачем, як попереднього.

Як вбачається із змісту позовної заяви, обов'язки відповідача сплачувати на користь позивача орендні платежі в розмірі 15000,00 грн. щомісячно були передбачені умовами договору оренди автомобіля від 10 квітня 2015 року, який був підписаний між сторонами.

Вказаний договір є договором оренди транспортного засобу між фізичною особою та фізичною-особою підприємцем, що чітко вбачається з пункту 1, а тому, за змістом ч.2 ст. 799 ЦК України, підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що вищевказаний договір оренди автомобіля від 10 квітня 2015 року, укладений між сторонами в простій письмові формі та нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суду не надано позивачем будь-яких належних доказів виконання договору сторонами, оскільки будь-які акти приймання-передачі чи огляду автомобіля не укладалися та не підписувалися і факт передачі автомобіля для оренди відповідачем заперечується.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Суд вважає, що оскільки вищевказаний договір оренди автомобіля від 10 квітня 2015 року, не посвідчений нотаріально, тому він є нікчемним.

Згідно з ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Як вбачається із змісту ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, договір оренди автомобіля між сторонами від 10 квітня 2015 року, за умовами якого на відповідача було покладено ряд обов'язків, як нікчемний правочин, не створює юридичних наслідків з моменту його підписання, а тому і не породжує у відповідача правового зобов'язання сплачувати позивачу кошти в якості орендних платежів та відшкодовувати заявлені суми.

Доводи позивача про те, що відповідачу передавався автомобіль, який останній використовував, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

З урахуванням того, що підставою пред'явлення позивачем позовних вимог до відповідача про стягнення коштів є умови нікчемного договору, виходячи з положень ст.ст. 215, 216, 220, 236, 509, 526 ЦК України, зобов'язання орендодавця та орендаря між цими особами не існували, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу з ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, ч.3 ст.12, ч.1 ст.81, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 203, 209, ч.2 ст.215, 220, 799 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_3) про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.