РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/6123/17

Провадження № 22-ц/4815/150/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: : Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2018 року у складі судді Панас О.В., ухвалене в м. Рівне о 10 год. 54 хв., відомості про складання повного тексту відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог від 03.05.2017р., стягнути на її користь матеріальну шкоду за придбані ліки для лікування в сумі 3941,00 грн. та 18 855,48 грн. втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності. В ході розгляду спору за заявою позивачки ухвалою суду від 18.06.2018р. позовна заява в частині стягнення втраченого заробітку внаслідок втрати 35% загальної працездатності за період з 13.04.2014р. по 12.04.2017роки в сумі 18 855,48 грн., залишено без розгляду та продовжено розгляд справи в частині стягнення матеріальної шкоди за понесені додаткові витрати у зв'язку з придбанням ліків за період з 13.04.2014р., по даний час.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2018 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 3 941 грн. 00 коп.. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. в прибуток державного бюджету.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано передбаченим законом обов'язком винної особи відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, та обґрунтоване наявними у справі доказами на підтвердження як заподіяного факту ушкодження здоров'я позивачки відповідачкою, так і придбання медичних препаратів згідно лікарського призначення для підтримання позивачкою стану здоров'я.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим без повного та всебічного з'ясування обставин справи, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що місцевий суд не зазначив, якими саме доказами керувався, ухвалюючи висновок про наявність у позивачки ушкодження здоров'я, яке є підставою для відшкодування шкоди. Зауважує, що призначення експертизи у справах, де необхідно встановити ступінь і характер ушкодження здоров'я, є обов'язковим, проте вказана норма не була дотримана судом. Додає, що попри постановлену судом ухвалу про призначення судово-медичної експертизи, позивачка фактично ухилилася від її проведення та не надала необхідних медичних документів. Вважає, що непроведення експертизи є підставою для повернення справи на додаткове розслідування. З огляду на вказані обставини стверджує, що суд безпідставно дійшов висновку про наявність у позивачки відповідного ушкодження здоров'я, яке є підставою для прийняття нею ліків, вартість яких в свою чергу вона просить стягнути в судовому порядку. Вказує на те, що суд необґрунтовано та цілком безпідставно застосував спеціальні знання у галузі медицини, зокрема щодо характеру та ступеню ушкодження здоров'я, без висновків відповідних експертів. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення місцевого суду - залишенню без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року встановлено, що 19 травня 2000 року біля 16 год. ОСОБА_4 перебуваючи на речовому ринку в м. Рівне, що по вул. Замковій підійшла до ОСОБА_3, котра знаходилась біля кіоску НОМЕР_1 і з погрозами застосування фізичного насильства пред'явила останній вимоги цивільно-правового зобов'язання стосовно повернення боргу в сумі, еквівалентній 1500 доларів США. Після того, як ОСОБА_3 відмовилась повертати борг, сказавши, що вона вже все повернула, ОСОБА_4 спочатку в кіоску НОМЕР_1, а потім в проході між кіосками, нанесла ОСОБА_3 руками по різних частинах тіла тілесні ушкодження, а також головою об стіни кіоску та асфальт, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Крім цього, ОСОБА_4, маючи намір на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3, штовхнувши її в кіоск НОМЕР_1 та збивши з ніг, стала бити її головою об стіни та підлогу кіоску доки її не відтягнула власниця вказаного кіоску ОСОБА_5. Однак ОСОБА_4, продовжуючи свої злочинні дії, в подальшому схопила ОСОБА_3 за одяг на грудях і витягнувши з кіоску, та збивши з ніг стала бити головою об асфальт та руками по різних частинах тіла і припинила її бити лише тоді, коли ОСОБА_5 відтягнула її. При цьому потерпіла отримала закриту черепно-мозкову травму у вигляді зламу тім'яної кістки, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року кваліфіковано дії підсудної ОСОБА_4 за ч. 1 ст.101 КК України (в редакції 1960 року), які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, котре спричинило розлад здоров'я, поєднане з заподіянням ОСОБА_3 в прямому причинному зв'язку з її інвалідністю.

У даній справі ОСОБА_3 визнана потерпілою.

Відповідно до ч. 6 ст. 89 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З відповіді Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи від 18.07.2012 року вбачається, що 20.03.2012 року ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності довічно (акт огляду МСЕК серії РВН № 0204161).

Рішенням Рівненського міського суду від 25.11.2014р. задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто на її користь з ОСОБА_4 понесені витрати на лікування. Рішення суду в цій частині після апеляційного перегляду залишене в силі та звернуте до примусового виконання.

Судом першої інстанції були досліджені медичні документи на підтвердження захворювань позивачки, отриманих внаслідок неправомірних дій відповідачки, та витрати на їх лікування, які останньою не спростовані, а саме:

1) епікриз на підтвердження проходження лікування ОСОБА_3 у період з 11.11.2014 по 21.11.2014 р. та чеки про придбання призначених лікарем медичних препаратів від 11.11.14 р.,12.11.14 р., 13.11.14 р., 14.11.14 р., 15.11.14 р., 17.11.14 р., 18.11.14 р., 20.11.14 р., 20.11.14 р., 12.11.2014 р., 19.11.2014 р., 11.11.2014 р. на загальну суму 959 гривень 40 копійок.;

2) епікриз , який підтверджує проходження лікування ОСОБА_3 у період з 06.10.2015 р. по 16.10.2015 р. та чеки про придбання призначених лікарем медичних препаратів від 06.10.2015 р., 10.10.2015 р., 07.10.2015 р., 07.10.2015 р., 11.10.2015 р. на загальну суму 525 гривень 78 копійок;

3) епікриз, який підтверджує проходження лікування ОСОБА_3 у період з 16.03.2017 по 27.03.2017 р. та чеки про придбання призначених лікарем медичних препаратів від 16.03.2017 р., 16.03.2017 р., 17.03.2017 р., 21.03.2017 р., 23.03.2017 р. на загальну суму 630 гривень 03 копійок.

Позивачці також призначалися препарати заспокійливої та снодійної дії, препарати від головного болю, сечогінні, послаблюючі препарати, придбання яких підтверджено документами, а саме: квитанцією від 06.11.2014р.; квитанцією від 29.12.2014р., 28.01.2015 р., 29.01.2015 р., 10.01.2015 р., 01.04.2015 р. 14.04.2015 р., 05.03.2015 р., 26.05.2015 р., 25.06.2015 р., 26.08.2015 р., 05.08.2015 р.; квитанцією від 08.08.2015 р., 09.09.2015 р., 25.10.2015 р., 22.09.2015 р., 27.02.2016 р., 03.05.2016 р., 02.02.2016 р., 22.07.2016 р., 11.04.2016 р. на загальну суму 836 гривень 40 копійок; квитанцією від 30.05.2016 р., 20.05.2016 р., 05.06.2016 р., 27.07.2016 р., 28.05.2016 р., 27.06.2016 р., 06.08.2016 р., 10.09.2016 р., 22.08.2016 р. на загальну суму 407 гривень 80 копійок; квитанції від 12.09.2016 р., 30.09.2016 р., 30.09.2016 р., 18.11.2016 р., 25.11.2016 р., 02.12.2016 р., 24.12.2016 р., 06.12.2017 р. на загальну суму 460 гривень 35 копійок; квитанцією від 25.02.2017 р., 13.03.2017 р. на загальну суму 119 гривень 80 копійок.

Дані документальні докази апелянтом не спростовані, є належними і достовірними, тому беруться судом до уваги при визначенні розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог про відшкодування шкоди внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4, які виразились у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило розлад здоров'я, що перебувають у причинному зв'язку, та передбачає несення витрат на лікування.

Апеляційним судом відхиляються покликання апеляційної скарги на те, що судом були застосовані при ухваленні оскаржуваного рішення спеціальні знання в галузі медицини без висновків відповідних експертів щодо характеру та ступеню захворювання позивачки.

Як вбачається з матеріалів справи, характер тілесних ушкоджень позивачки був встановлений при розгляді кримінальної справи і висновки, викладені у постанові Рівненського міського суду від 11 червня 2012 року щодо характеру ушкоджень ОСОБА_3 є обов'язковими при розгляді даного спору у відповідності з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Окрім того, інвалідність позивачки підтверджена належними та достовірними доказами по справі - довідкою до акту огляду МСЕК серії РВН № 0204161 про встановлення ОСОБА_3 третьої групи інвалідності довічно (а.с.13). Досліджені судом епікризи із діагнозами позивачки та відомостями про проведене лікування й лікарські призначення вказують на те, що інвалідність їй була призначена внаслідок хвороби, спричиненої завданням тяжких тілесних ушкоджень.

Що стосується покликань апеляційної скарги на неправомірність ухвалення оскаржуваного рішення без проведення експертизи та отримання висновку експерта, то вони апеляційним судом оцінюються критично.

Так, ухвалою Рівненського міського суду від 19 жовтня 2017 року було призначено судову експертизу.

Відповідно до ст.. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

З огляду на те, що експерту не було надано необхідних медичних документів, проведення експертизи не відбулося.

Чинне назконодавство не передбачає змушування особи до проведення експертизи для встановлевлення обставин справи. Статтею 109 ЦПК України визначені наслідки ухилення від участі в експертизі. У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.