Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 161/9138/16-ц

провадження № 61-8232св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року у складі судді Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_7, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначила, що у період із 14 травня 1988 року по 30 вересня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 У період шлюбу подружжя за спільні кошти придбали житловий будинок АДРЕСА_1, з 2006 року по 2008 рік здійснили капітальну реконструкцію будинку. Враховуючи те, що останні роки вона перебувала за кордоном, то оформленням документації на будинок займався її чоловік. Повернувшись в Україну в 2016 році вона дізналася, що зазначений житловий будинок належить на праві власності ОСОБА_5

Вважає, що у ОСОБА_5 не було підстав для набуття права власності на житловий будинок, оскільки останній є спільним майном подружжя, придбаний та реконструйований за спільні кошти подружжя, вона як співвласник спірного нерухомого майна не надавала своєї згоди на його відчуження.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила витребувати із володіння ОСОБА_5 у свою власність ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також ? частини земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою.

Разом із позовом, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ? частини спірного майна.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року заяву задоволено. Накладено арешт на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також на ? частини земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

У вересні 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_6 без поважних причин пропустила строк звернення до суду із апеляційної скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 28 липня 2016 року, оскільки у квітні 2017 року вона звернулася до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі від 29 березня 2017 року, в якій також просила скасувати вищезазначену ухвалу суду про накладення арешту, тобто висновки апеляційного суду, що вона зі спливом 11 місяців 17 днів після постановлення оскаржуваної ухвали подала до суду апеляційну скаргу, є неправильними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її постановлено з додержанням норм процесуального права. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час її постановлення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 задоволено. Накладено арешт на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також на ? частини земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою.

26 вересня 2016 року ОСОБА_6 подала до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2016 року скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою від 28 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_11 задоволено частково, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 вересня 2016 року скасовано, питання про скасування забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що судом першої інстанції не повідомлено учасників процесу про розгляд заяви про скасування заходів забезпечення позову, чим порушено порядок її розгляду.

Ухвала апеляційного суду від 26 жовтня 2016 року отримана представником ОСОБА_6 - ОСОБА_12 - 02 листопада 2016 року, а ОСОБА_6 - 03 листопада 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У червні 2017 року ОСОБА_6 подала до Апеляційного суду Волинської області апеляційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року про забезпечення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2017 року зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху і заявнику встановлений строк для усунення недоліків, а саме запропоновано протягом 30 днів із моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних причин для його поновлення.

На виконання вимог ухвали представник ОСОБА_6 - ОСОБА_12 подав заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та послався на причини його пропуску.

Разом з тим ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року зазначені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 28 липня 2016 року визнані неповажними, та у зв'язку з чим відмовлено у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена 28 липня 2016 року, проте скасована за заявою ОСОБА_6 ухвалою суду від 27 вересня 2016 року, яка в свою чергу скасована ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 жовтня 2016 року.

Ухвала апеляційного суду від 26 жовтня 2016 року отримана представником ОСОБА_6 - ОСОБА_12 - 02 листопада 2016 року, а ОСОБА_6 - 03 листопада 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, тобто саме із моменту отримання зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 та її представнику стало відомо, що ухвала про забезпечення позову від 28 липня 2016 року є чинною, при цьому із апеляційною скаргою на останню звернулися у квітні 2017 року, одночасно із оскарженням рішення суду першої інстанції у цій справі від 29 березня 2017 року, тобто з порушенням строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя - доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року, апеляційний суд правильно виходив із того, що заявником не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки з листопада 2016 року ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_12 знали, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є чинною, при цьому із апеляційною скаргою на зазначену ухвалу ОСОБА_6 звернулася з порушенням строків на її оскарження, доказів протилежного заявником не надано.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2016 року, в частині накладення арешту на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, - не приймаються до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик