Номер провадження 2/754/4872/18 Справа №754/6625/18
21 листопада 2018 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на наступне.
24.11.2015 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №1942.
Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач ще за час спільного проживання з позивачем не дбав належним чином про сім»ю та їх благополуччя, ніякої матеріальної допомоги не надавав, а в подальшому взагалі припинив матеріально утримувати сім»ю.
28.02.2018 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва шлюб, укладений між сторонами було розірвано.
З кінця лютого 2016 року, в період вагітності позивача, відповідач повністю залишив сім»ю, не проживав за адресою постійного місця проживання позивача, не вів спільного господарства, не виконував жодних із обов»язків, покладених на нього законом як на подружжя. Після народження дитини не приймав жодної участі у її утриманні та вихованні, не бачив дитину ні разу. На даний час дитина проживає разом з позивачем. Всі питання щодо виховання сина вирішуються самостійно позивачем.
З огляду на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом.
29.05.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги за викладених обставин та просили суд про їх задоволення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті.
За даних обставин, заслухавши думку позивача та її представника, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА в судове засідання не з'явилась. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА, а також направлено до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №1942.
Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
28.02.2018 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва шлюб, укладений між сторонами було розірвано.
Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102103/31-7748 від 23.08.2018 року, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках.
Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Приймаючи до уваги висновок Дарницької в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітньої доньки, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.
Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав:
1. Особа, позбавлена батьківських прав:
1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;
2) перестає бути законним представником дитини;
3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;
4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись приписами Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, положеннями ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а/з № 1894, зроблений Деснянським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, 30.08.2016 року).
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанціїї.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: