Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 668/2922/15-ц

провадження № 61-32018св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Журавель В. І. Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року у складі судді Кузьміної О. І. та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Семиженка Г. В., Фурман Т. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які товариство подає у квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що оплата за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачкою не здійснюється, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість, що утворилася за період з грудня 1999 року по грудень 2014 року в сумі 14 964,69 грн.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» 5 748,82 грн в рахунок відшкодування заборгованості за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» 243,60 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оплата за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачкою не здійснювалася. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах трьохрічного строку позовної давності за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року в розмірі 5 748,82 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року у сумі 590,33 грн, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» не зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за вказаний період, як це передбачено пунктом 3 частиною першою статті 96 ЦПК України, та судом судовий наказ не скасовано, що представником позивача не заперечувалося.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання за період з січня 2000 року по травень 2004 року скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» судових витрат змінено.

Зменшено розмір стягнутої в рахунок відшкодування сплати судового збору суми грошових коштів із 243,60 грн до 92,56 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання за період з січня 2000 року по травень 2004 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що є рішення суду між цими сами сторонами з цих самих підстав про стягнення боргу за період з 2000 року по 2004 рік.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 просять скасувати ухвалу Суворовського районного суду міста Херсона від 30 жовтня 2015 року, рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не конкретизовано яким є розмір заборгованості за спожиту теплову енергію, а яким є розмір заборгованості за гаряче водопостачання.

Судами попередніх інстанцій не правильно визначено початок перебігу строку позовної давності.

Судами попередніх інстанцій не правильно визначено розмір заборгованості, оскільки не було враховано субсидії.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відмовлено у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на ухвалу Суворовського районного суду міста Херсона від 30 жовтня 2015 року. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року та витребувано цивільну справу № 668/2922/15-ц із суду першої інстанції.

25 жовтня 2017 року ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» через засоби поштового зв'язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 відхилити, а рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені в запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проживає в квартирі № 86, яка знаходиться в місті Херсоні по вулиці 49 Херсонської Гвардійської дивізії, 25 та належить їй на праві власності.

Згідно із рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20 жовтня 2009 року № 628 «Про визначення виконавця комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердження Положення про розмежування зон експлуатаційної відповідальності та типового договору про розмежування зон експлуатаційної відповідальності» виконавцем комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються мешканцям житлових будинків, що є власністю територіальної громади міста Херсона і розташовані в житловому фонді мікрорайонів «І, ІІІ, ІVТаврійський», де знаходиться і квартира відповідачки, визначено відкрите акціонерне товариство «Херсонська ТЕЦ», перейменоване у публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль».

ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» надавало послуги з централізованого опалення у приміщення за адресою: АДРЕСА_2 де мешкає та зареєстрована ОСОБА_4

Відповідно до наведеного позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за період з грудня 1999 року по грудень 2014 року складає 14 964,69 грн.

В жовтні 2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості за надані їй комунальні послуги в сумі 13 748,61 грн.

Суворовський районний суд міста Херсона ухвалою від 03 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_4 скасував судовий наказ від 01 жовтня 2014 року у справі № 668/134061/14-ц, виданий цим судом за заявою ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання з ОСОБА_4 в сумі 13 748,61 грн та судових витрат.

При вирішенні даної справи відповідачка та її представник звернулися до суду із заявою про застосування позовної давності (а. с. 28).

Оскільки ПАТ «Херсонська ТЕЦ», звернувшись в жовтні 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинило дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України та перервало перебіг строку позовної давності, то такий строк у даній справі обчислюється із жовтня 2011 року по жовтень 2014 року.

Отже, застосувавши до спірних правовідносин позовну давність, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано визначив до стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість з оплати наданих їй за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року комунальних послуг в сумі 5 748,82 грн.

Висновки судів попередніх інстанцій у наведеній частині відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

При цьому, суди обґрунтовано не врахували заперечення відповідачки щодо відсутності у неї обов'язків перед позивачем через відсутність належно оформленого договору про надання житлово-комунальних послуг.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений висновок щодо застосування положень статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» викладений Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року, справа № 6-2951цс15.

Посилання заявника на відсутність письмово укладеного з нею договору про надання позивачем комунальних послуг не може вплинути на висновки суду по суті заявлених позовних вимог, оскільки Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов'язкову письмову форму цього правочину, яка, як встановив суд, у спірних правовідносинах не додержана, однак, відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає за наслідком недодержання сторонами письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг його недійсність, а встановлює право споживача на отримання послуг та обов'язок їх оплачувати.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року, в незміненній його частині, та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року зупинено виконання рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року, в частині, що не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 12 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. І.Журавель

В. М.Коротун