Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 712/9688/15-ц

провадження № 61-25188св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - Бондар Олена Борисівна,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2016 року у складі судді Токової С. Є. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 47 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 01 вересня 2028 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 11 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 34 437,06 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 31 109,22 дол. США та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1 641,16 дол. США, та пеню у розмірі 18 482,62 грн.

На підставі вказаного, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року у загальному розмірі 34 437,06 дол. США.

У грудні 2015 року ОСОБА_5 пред'явила до суду зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним і зобов'язання вчинити певні дії.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит для придбання квартири, вартість якої складала 237 350,00 грн. Кошти були перераховані банком продавцю у гривні. Отже, визначену договором суму кредиту у 47 000,00 дол. США вона не отримувала. При цьому у банка відсутній дозвіл на здійснення валютних операцій.

На підставі вказаного, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсним кредитний договір від 04 вересня 2007 року, застосувавши наслідки недійсності правочину: зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок коштів, сплачених у рахунок погашення заборгованості в доларах США позичальником за час користування коштами договору про надання споживчого кредиту по грудень 2014 року із розрахунку фактично отриманої суми кредиту в гривнях та фактично сплачених коштів в доларах США в рахунок погашення зобов'язань; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» прийняти від позичальника в якості належного виконання зобов'язання за кредитним договором кошти у розмірі 237 350,00 грн, які були перераховані на рахунок позичальника для цільового їх використання та стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок погашення прострочення виконання зобов'язань за невиконання умов кредитного договору від 04 вересня 2007 року кошти у розмірі 4 117 200,00 дол. США.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2015 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним і зобов'язання вчинити певні дії із позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року у розмірі 34 437,06 дол. США та пеню у розмірі 18 482,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув заборгованість з позичальника.

Оскільки ОСОБА_5 у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, суд відмовив у задоволенні її зустрічного позову. При цьому, судом установлено, що відповідно до заяви на видачу кредитних коштів від 04 вересня 2007 року ОСОБА_5 отримала кошти у розмірі 47 000,00 дол. США, та протягом семи років здійснювала погашення кредиту в іноземній валюті.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. Також апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, оскільки вона не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, крім того, судом встановлено, що кредитний договір від 04 вересня 2007 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, .

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували, що кредитні кошти фактично були надані їй у національній валюті, які були перераховані продавцю квартири у розмірі 237 350,00 грн., а не 47 000, дол. США, як передбачено кредитним договором. Наступне погашення кредиту також відбувалося у національній валюті, що свідчить про відсутність у банка права вимоги повернення кредиту в іноземній валюті. Також суди не звернули увагу, що на підтвердження своїх позовних вимог банком подано недопустимі докази, оскільки вони були оформлені неналежним чином.

Відзив на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Таким чином, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договорами від 04 вересня 2007 року позичальником належним чином не виконано, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з неї цієї заборгованості.

Установивши, що оспорюваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 626-628 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність підстав для визнання кредитного договору від 04 вересня 2007 року недійсним.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Крім того, зі змісту кредитного договору від 04 вересня 2007 року вбачається, що банк зобов'язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 47 000,00 дол. США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить 237 350,00 грн. Отже, ПАТ «УрсСиббанк» відповідно до статті 533 ЦК України мало право виконати це зобов'язання у гривні, за курсом іноземної валюти на дату видачу кредитних коштів, та отримати його виконання в іноземній валюті.

Таким чином, вказані доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Інші доводи касаційних скарг фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє через представника ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 травня 2016 року

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк