Апеляційне провадження № 22-ц/824/698/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 759/1790/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В. за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Приватне акціонерне товариство Спільне підприємство «Партнер»,

третя особа - Обслуговуючий кооператив «Товариство співвласників «Біличі»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого 29 травня 2018 року під головуванням судді Ул'яновської О.В. в приміщенні суду,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ПАТ СП «Партнер», третя особа ОК «Товариство співвласників «Біличі» про розірвання договору.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15.12.2005 між сторонами було укладено договір на експлуатацію та обслуговування, однак вказаний договір не відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач порушив умови договору, а саме п.2.3 з якого вбачається, що власник вносить внески за охорону автомобіля на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП «Партнер». 27.03.2017 членами кооперативу було складено та направлено на адресу СП «Партнер» повідомлення про розірвання договорів на експлуатацію та обслуговування укладених договорів в односторонньому порядку з 1.04.2017. У зв'язку із відсутністю у відповідача дозвільної документації на надання послуг щодо охорони автотранспорту він не може надавати такі послуги, що прямо суперечить п. 2.1. Договору. Також при укладенні договору відповідач ввів його в оману, оскільки не надав доказів того, що він володіє земельною ділянкою на праві довгострокової оренди по АДРЕСА_1, як це передбачено у п. 1.1 Договору.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника подав апеляційну скаргу і, вказуючи на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, зокрема, що судом першої інстанції було самостійно змінено обґрунтування та підстави позову у зв'язку з чим судом було розглянуто позовну заяву з нормативним обґрунтуванням підстав для визнання договору недійсним та правових наслідків порушення зобов'язання, що в свою чергу не відповідає меті правосуддя, яке мають відображати суди в Україні. Також вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 651, 652 ЦК України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про кооперацію». Позивач зазначає, що він є членом Кооперативу, який здійснює експлуатацію та обслуговування їхніх гаражних боксів за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, вказує на те, що ПрАТ СП «Партнер» порушив умови договору, а саме п. 2.3. з якого вбачається, що власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП «Партнер», в той час, як відповідач не виконує свого обов'язку щодо складання та направлення позивачу щомісячних розрахунків, при цьому в односторонньому порядку формує калькуляції собівартості утримання 1 м/м на автостоянці № 11 включаючи в них витрати, які не погоджувались сторонами під час укладення спірного договору, тобто ПрАТ СП «Парнер» в односторонньому порядку змінив умови договору, а саме змінив ціну договору та поклав обов'язок на позивача не тільки сплатити вартість послуг щодо охорони автомобіля, а також за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та інші послуги, які не передбачені умовами договору. Позивач також вважає, що у зв'язку з відсутністю у ПрАТ СП «Партнер» дозвільної документації на надання послуг щодо охорони автотранспорту останній не може надавати такі послуги, що прямо суперечить п. 2.1. Договору. А також надані послуги щодо охорони автомобіля зі сторони відповідача не можуть вважатися належним виконання умов Договору, що в свою чергу є підставною для одностороннього розірвання позивачем спірного договору на підставі п. 5.2.1. останнього.

Він є членом ОК «ТС «Біличі», який здійснює експлуатацію та обслуговування гаражних боксів, а також враховуючи сплату останнім встановленого розміру членських внесків, за рахунок яких надаються послуги щодо охорони автомобіля та гаражного боксу у нього відпала потреба в отриманні послуг від ПрАТ СП «Партнер». Крім того, у спірному договорі відбулася зміна істотних умов договору в односторонньому порядку зі сторони відповідача, а саме ціни на послуги, яка для нього є надто високою та з розміром якої останній не погоджувався. Зокрема, додаткові угоди до договорів не укладались.

На підставі викладеного, та у зв'язку з істотною зміною умов договору, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що позивач не вказав в доводах апеляційної скарги жодної з підстав для розірвання спірного договору, а посилався на підстави та предмет позову, які не відповідають критеріям розірвання договору в законодавчому порядку. Статус відповідача, як належного землекористувача вже був встановлений судами першої та апеляційної інстанції у 2017 році при розгляді справ за позовами ПрАТ СКП «Партнер» про стягнення заборгованості до боржників-користувачів автостоянки №11, розташованою за вказаною вище адресою. Крім того, вартість послуг в період дії договору визначається підприємством, виходячи з фактичних витрат по забезпеченню охорони гаражного комплексу, що передбачено чинним законодавством. Передача гаражних боксів, які є у власності фізичних осіб на вказаному вище об'єкті на баланс обслуговуючого кооперативу «Біличі» без дотримання процедури землевідведення та без згоди чинного балансоутримувача ПрАТ СП «Партнер» є недійсною та незаконною. Отже, беручи до уваги вищевикладене, вважає, що істотних порушень договору з їх сторони немає, а тому жодної правової підстави для розірвання договору також немає, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник позивача та третьої особи - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, з підстав, викладених в ній. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача Мірошниченко О.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 175 ЦПК України передбачає зазначення у позовній заяві фактичних підстав позову, але не вимагає посилання на норму права, що регулює спірне правовідношення. Підставою позову є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на вказані правовідносини. Обрання правового способу врегулювання спору є правом, а не обов'язком позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Договір на експлуатацію та обслуговування гаражного боксу, а дії сторін свідчать, що вони визнають істотні умови вказаного договору та його фактичне виконання.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом було порушено норми матеріального права та рішення суду не в повній мірі відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 відведена СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів (ас. 40).

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору №741 від 15.12.2005 на експлуатацію та обслуговування відповідач бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі встановленого на земельній ділянці, відведеній відповідачу, а автовласник, тобто позивач, бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати визначені на основі собівартості утримання машино-місця відповідно до умов п. 2.3 договору №741 від 15.12.2005 (ас. 12).

Відповідно до п. 3.1. укладеного договору №№741 від 15.12.2005 власник вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця, на основі розрахунку, що додається до договору. Розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах п. 2.3. цього договору.

Позивач користується гаражним боксом, який знаходиться в його приватній власності.

27.03.2017 та 20.11.2017 позивач направляв відповідачу повідомлення про розірвання договору на експлуатацію та обслуговування з підстав того, що ОК «ТС «Біличі» взяло на себе обов'язок по утриманню майна та надає необхідні послуги (ас.ас.13, 26-31).

Суд першої інстанції помилково посилався на положення статей 203, 215, 229-233 ЦК України, оскільки позовних вимог щодо визнання Договору №741 недійсним позивачем не заявлялось.

Також, є помилковим посилання на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідачем не було заявлено зустрічних вимог щодо стягнення з позивача заборгованості з оплати за надані послуги.

Доводи позивача щодо відсутності у відповідача права оренди чи користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та дозвільної документації на надання послуг з охорони не можуть бути підставою для розірвання договору.

Аргументи ОСОБА_4 щодо зміни розміру щомісячної оплати за надані послуги не можуть бути прийняті судом у якості підстав для встановлення обставини неналежного виконання СП «Партнер» своїх обов'язків по охороні автомобіля та/або істотного порушення СП «Партнер» умов договору з огляду на таке.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору розмір внесків за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати є розрахунковим і може змінюватись на умовах цього договору. Розмір внесків сторони прив'язали до змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі, при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони (п.2.3. Договору).

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В ст. 652 ЦК України передбачено зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Так, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Положеннями статті 653 ЦК України закріплено правові наслідки зміни або розірвання договору. Зокрема, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Стосовно доводів позивача про те, що він не має потреби в отриманні послуги від СП «Партнер» у зв'язку зі створенням ОК «Біличі», який забезпечує охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до наявних у справі письмових доказів СП «Партнер» має на балансі та здійснює експлуатацію напівпідземних гаражів на 24 машиномісця на земельній ділянці, переданій товариству у встановленому законом порядку для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів (а.с.40), до створення товариства співвласників та передачі їх на баланс указаному товариству.

Товариство співвласників - ОК «Біличі» є створеним (ас.ас.16-30), однак процедура передачі на баланс товариству комплексу напівпідземних гаражів та переоформлення земельної ділянки, землекористувачем якої є СП «Партнер» не проведена. Прийняття ОК «Біличі» за актом приймання від 15.08.2017 на баланс гаражів від власників, не може вважатися проведенням такої процедури, оскільки указані гаражі знаходяться на балансі експлуатуючої організації СП «Партнер», яка здійснює їх експлуатацію та сплачує земельний податок.

Посилання позивачем, як на підставу позову про розірвання договору, на те, що останній не відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також у зв'язку зі створенням ОК «Біличі», членом якого є позивач та який забезпечує охорону автомобіля та експлуатацію гаражного боксу не можуть бути підставою для задоволення вимог.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Таким чином, положення цього Закону не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами.

Враховуючи викладене, та відповідно до ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині посилання суду в мотивувальній частині на положення ст.ст.203, 215, 229-233, ч. 2 ст. 625 ЦК України, як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року посилання суду на положення статей 203, 215, 229-233 ЦК України та частини 2 статті 625 ЦК України, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22.11.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: