КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/111/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року (суддя Гончарук В.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановила:

у листопаді 2017р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_5 за період з 7 листопада 2016р. по 1 листопада 2017р. у розмірі 9 657грн. 70коп. та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з 5 жовтня 2002р. по 4 листопада 2014р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_7 на її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 7 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач стверджувала, що відповідач рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, тому з нього підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за період з 7 листопада 2016р. по 1 листопада 2017р. на підставі наданої державним виконавцем довідки-розрахунку заборгованості по аліментам.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, оскільки відповідач був присутнім при проголошенні рішення про стягнення з нього аліментів, був обізнаний про

свій обов'язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, але вказаного обов'язку не здійснював, не звернувся до бухгалтерії по місцю роботи із заявою про стягнення з нього аліментів і не перераховував аліменти у добровільному порядку, тому свідомо допустив заборгованість по сплаті аліментів, у зв'язку із чим з нього підлягає стягненню пеня.

Також представник позивача зазначає, що дитина проживає разом із матір'ю, що у судовому засіданні не заперечував відповідач, тому висновок суду про реєстрацію та проживання дитини разом із батьком не відповідає обставинам справи.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.124, 128), двічі у судове засідання не з'явилася, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2014р.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 7 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

19 травня 2017 року на виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який пред'явлено до виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, головний державний виконавець якого 13 червня 2017 року відкрив виконавче провадження.

Згідно довідки-розрахунку, затвердженої начальником Дніпровського ВДВС м. Київ ГУЮ у м. Києві 3 листопада 2017 року, ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 31 571грн 61коп. за період з листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

17 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернувся до державного виконавця із заявою про перерахунок заборгованості відповідно до його доходів, отриманих за вказаний період за місцем роботи.

15 листопада 2017 року виконавчий лист державним виконавцем направлений за місцем роботи відповідача.

На день розгляду справи судом заборгованість по аліментам відповідачем сплачена не була.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена наявність вини відповідача у не сплаті аліментів.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Під час судового розгляду було встановлено, що відповідач був обізнаний про рішення суду від 27 березня 2017 року про стягнення з нього аліментів, так як був присутнім

при його проголошенні.

Рішення суду відповідачем оскаржено не було, а відтак відповідач був обізнаний про свій обов'язок щомісячно сплачувати аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходу, однак свого обов'язку не виконував.

Доводи відповідача, що позивач не повідомила йому свій розрахунковий рахунок, на який він міг би перераховувати аліменти, а державний виконавець не направив вчасно виконавчий лист за його місцем роботи, не звільняє його від обов'язку сплачувати щомісячно аліменти на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Проте, відповідачем такої заяви за місцем своєї роботи у ТОВ «СК «Професійне страхування» подано не було, не були ним аліменти перераховані і поштовим переказом або іншим шляхом виплачені позивачу, хоча відповідач був обізнаний про місце проживання позивача, а тому він повинен нести відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, процитувавши роз'яснення Верховного Суду України, надані у постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», їх не застосував, та прийшов до помилкового висновку про відсутність вини відповідача у тривалій несплаті аліментів.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що згідно рішення суду від 27 березня 2017 року аліменти у розмірі платежу за один місяць підлягали негайному стягненню, що відповідачем також виконано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправомірно звільнив відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Висновок суду, що позов задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що неповнолітній син сторін з 16 квітня 2009р. зареєстрований та постійно проживає у батька, не ґрунтуються на нормах матеріального права, фактичних обставинах справи та наданих сторонами доказах.

Та обставина, що неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований за місцем проживання відповідача з 16 квітня 2009р., не може бути належним та достатнім доказом для висновку, що дитина проживає постійно разом із батьком, так як рішення суду про стягнення аліментів з відповідача ухвалено 27 березня 2017 року, що підтверджує проживання дитини разом із матір'ю.

Будь-яких інших документів, що син проживає з відповідачем, останній суду не надав, також відповідач не звертався до суду із позовом про звільнення його від сплати аліментів, оскільки дитина проживає разом із ним, а відтак зобов'язаний виконувати покладений на нього судом обов'язок по щомісячній сплаті аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, редакція якої діяла на час виникнення спірних правовідносин, уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно

виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 572/1762/15-ц).

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зазначений у статті 195 СК України.

Частина 1 даної норми передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Визначаючи заборгованість по аліментам у сумі 31571,61грн державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві виходив із середньостатистичного заробітку по м. Києву.

Проте, з наданої державному виконавцю відповідачем довідки вбачається, що з 16 вересня 2016 року він працює на посаді головного бухгалтера у ТОВ «Страхова компанія «Професійне страхування».

Відповідачем суду не надано довідки-розрахунку заборгованості, складеної

державним виконавцем після його звернення до державної виконавчої служби.

Проте, з тексту апеляційної скарги позивача не вбачаються її заперечення проти розрахунку заборгованості по аліментам відповідно до доходів, отриманих відповідачем за місцем роботи.

Не було заявлено таких заперечень позивачем і за час розгляду справи апеляційним судом, тому колегія суддів вважає, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна розраховуватися з врахуванням доходу відповідача, отриманого за місцем роботи відповідно до довідки від 15 листопада 2017 року (с.с.39).

Рішення суду про стягнення з відповідача аліментів набрало законної сили 7 квітня 2017р., проте, платіж у розмірі аліментів за один місяць відповідач зобов'язаний був сплатити негайно, вказаний платіж за листопад 2016 року становить 603,75грн, виходячи із заробітної плати 3000грн та за вирахуванням обов'язкових відрахувань (3000-585(19,5%)=2415/4=603,75.

Заборгованість відповідачем була сплачена 12 квітня 2018 року у розмірі 12 244,38грн (с.с.95), тому прострочення становить 376 днів ( з 1 квітня 2017 року по 12 квітня 2018 року), а розмір пені 2 270,10грн.

Аліменти за грудень 2016 року, січень, лютий, березень та квітень 2017 року відповідач повинен був сплатити після набрання рішенням законної сили, тобто у квітні 2017 року, тому пеня обраховується за період з 1 травня 2017 року по 12 квітня 2018 року за розрахунком, зазначеним вище:

грудень 2016р. - 608,74 х 1% х 346 дні = 2 106,24грн;

січень 2017р. - 644 х 1% х 346 дні = 2 228,24грн;

лютий 2017р. - 644 х 1% х 346 дні = 2 228,24грн;

березень 2017р. - 644 х 1% х 346 дні = 2 228,24грн;

квітень 2017р. - 644 х 1% х 346 дні = 2 228,24грн;

травень 2017р. - 653,02 х 1% х 315 дні = 2057,01грн;

червень 2017р. - 653,02 х 1% х 285 дні = 1861,11грн.;

липень 2017р. - 660,42 х 1% х 254 дні = 1 677,47грн;

серпень 2017р. - 665,57 х 1% х 223 дні = 1 484,22грн;

вересень 2017р. - 665,57 х 1% х 193 дні = 1 284,55грн;

жовтень 2017р. - 665,57 х 1% х 162 дні = 1 078,22грн.

Отже, за прострочення сплати аліментів за період з 1 квітня 2017 року по 1 листопада 2017 року (згідно позовних вимог), загальний розмір пені становить 22 731грн 88коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що пеня повинна нараховуватися з листопада 2016р., колегія суддів вважає безпідставним, так як обов'язок виплачувати аліменти за рішенням суду у відповідача виник після набрання рішенням суду законної сили, тобто з 7 квітня 2017 року, крім платежу за один місяць, який відповідач зобов'язаний був сплатити після проголошення рішення негайно.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 9 657,70грн, фактичний розмір пені становить більший розмір, однак суд не має повноважень вийти за межі позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2)

недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права при вирішенні даного спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Отже, при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, її позовна заява підлягає задоволенню, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, за подачу позовної заяви судовий збір підлягає стягненню у сумі 640грн, а за подачу апеляційної скарги - 960грн, всього 1600грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, який проживає у АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, яка проживає у АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 657грн 70коп.

Стягнути з ОСОБА_4, який проживає у АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1600грн у прибуток держави (розрахунковий рахунок № 0024, отримувач УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , код банку отримувача 899998).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А.Семенюк