Справа № 307/1653/17
Провадження № 2/307/115/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника Калинівської сільської ради ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 і Калинівської сільської ради про скасування рішення Калинівської сільської ради від 28.02.2000 р., скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.11.2015 р., скасування державної реєстрації речових прав на житловий будинок та визнання права власності на спадковий житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися в суд з вищевказаним позовом.

Посилаються на те, що в 50-х роках минулого століття їхні батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побудували житловий будинок, що розташований у с. Калини, вул. Залізнична, № 35 "а".

Вказаний будинок належав подружжю ОСОБА_9 на праві приватної власності в рівних долях, що стверджується актом відведення земельної ділянки ОСОБА_8 під будівництво житлового будинку в урочищі Луг, по вул. Заріка, у с. Калини, дозволом виконкому Тячівської районної ради на будівництво житлового будинку ОСОБА_8, генеральним планом забудови садиби та довідкою Калинівської сільської ради, з якої вбачається, що відповідно до погосподарської книги у 2001-2005 роках їхні батьки були зареєстровані й проживали у спадковому будинку.

Вони являються рідни ми сестрами та виросли у вказаному будинку.

Їхній батько, ОСОБА_8, який помер 26.02.2002 р., на випадок своєї смерті залишив заповіт, за яким все своє майно заповів їхньому брату ОСОБА_10

05.07.2006 р. помер ОСОБА_10, який на протязі шести місяців після смерті батька не звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини та не проживав разом зі спадкодавцем.

Спадщину після їхнього батька прийняла їхня мати ОСОБА_9, яка проживала у спадковому будинку до своєї смерті - 21.02.2005 р.

Між ними була усна домовленість, що спадковий будинок залишиться ОСОБА_5, оскільки на момент смерті батьків вона була непрацездатна, мала право на обов'язкову частку, постійно з ними проживала та доглядала.

Поряд з будинком № 35 "а", вул. Залізничній, в с. Калини, знаходиться будинок їхнього племінника ОСОБА_7, за № 34.

28.02.2000 р. рішенням Калинівської сільської ради девятої сесії ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.12 га., за адресою: с. Калини, вул. Залізнична, № 35 "а".

Спадковий будинок, побудований їхніми батьками знаходиться на вказаній земельній ділянці, яке передана ОСОБА_7 у приватну власність.

27.10.2015 р. ОСОБА_7 отримав виписку із рішення Калинівської сільської ради та на підставі цього рішення, 27.11.2015 р. отримав свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок № 35 "а", по вул. Залізничній, у с. Калини.

Вважають, що рішення Калинівської сільської ради від 28.02.2000 р. не відповідає нормам ЦК України, отже свідоцтво про право власності на нерухоме майно, від 27.11.2015 р. є незаконним.

Просять скасувати рішення Калинівської сільської ради від 28.02.2000 р. про виділення земельної ділянки площею 0.012 га. ОСОБА_7, скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок № 35 "а", по вул. Залізничній, у с. Калини, та встановити право власності на вищевказаний житловий будинок за ОСОБА_5

Ухвалою суду від 12.11.2018 р. позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без розгляду в звязку з їхньою неодноразовою неявкою в суд та відсутністю заяви про розгляд справи в їхній відсутності.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що ОСОБА_10 був спадкоємцем за заповітом, але не прийняв спадщину у встановленому законом порядку та не проживав у спадковому будинку № 35 "а", вул. Залізнична, с. Калини.

Позивачі по справі ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 хоча є спадкоємцями першої черги, але це не є достатньою підставою для визнання за ними права власності на спадкове майно.

Фактично вони на час відкриття спадщини не проживали разом з матір'ю, не навідувалися та не доглядали за батьками.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вже більше 40-50 років як виїхали з с. Калини, а ОСОБА_6 відмовилася від спадщини на користь відповідача по справі ОСОБА_7

Крім того, рішення Калинівською сільською радою "Про передачу земельної ділянки у приватну власність" від 28.02.2000 р. було прийнято за життя ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які знали про існування цього рішення і лише за їхньої згоди воно було винесено на користь відповідача.

ОСОБА_7 разом зі своєю сімєю вів догляд з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, здійснювали капітальний ремонт у будинку, обробляли присадибну земельну ділянку та допомагали їм по господарству.

Донька відповідача ОСОБА_11, зять ОСОБА_12 та онук проживали ІНФОРМАЦІЯ_1 "а", по вул. Залізничній, в с. Калини.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що предметом спору є земельна ділянка площею 0.12 га. та житловий будинок, які розташовані в с. Калини, по вул. Залізничній, № 35 «а». Вказана земельна ділянка та будинок належали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві приватної власності в рівних долях, що стверджується актом відведення земельної ділянки ОСОБА_8 під будівництво житлового будинку в урочищі Луг, по вул. Заріка, у с. Калини, дозволом виконкому Тячівської районної ради на будівництво житлового будинку ОСОБА_8, генеральним планом забудови садиби та довідкою Калинівської сільської ради, з якої вбачається, що відповідно до погосподарської книги у 2001-2005 роках власники були зареєстровані та проживали у цьому будинку. У подальшому вказане дворогосподарство отримало адресу: с. Калини, вул. Заводська 35 «а».

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже спірний будинок, у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві приватної власності.

ОСОБА_8 помер 26.02.2002 р., а ОСОБА_9 - 21.02.2005 р.

За життя ОСОБА_8 залишив заповіт на ім`я свого сина, ОСОБА_10, який помер 05.07.2006 р. Спадщину не прийняв.

Після смерті обох власників будинку залишилися їхні діти: ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Калинівської сільської ради від 28.02.2000 р., за життя власників будинку, відповідачу по справі ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку площею 0.12 га. по вул. Залізничній 35 «а», в с. Калини, для будівництва житлового будинку, яка нібито була у його постійному користуванні.

На той час ОСОБА_7 мав у користуванні земельну ділянку площею 0.25 га. та житловий будинок № 34 по вул. Залізничній, в с. Калини, що стверджується погосподарською книгою. До цього часу він рішенням не скористався, земельну ділянку не приватизував.

Згідно ст. 29 ЗК України від 1991 року, в редакції, що діяла на день прийняття сільською радою рішення про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки № 35 «а» по вул. Залізничній у с. Калини, припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної ОСОБА_13 народних депутатів. У разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального використання або способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів і забруднення, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк. Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій ОСОБА_13 народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку. ОСОБА_13 народних депутатів на підставі одержаних матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду, арбітражного суду про припинення права власності на земельну ділянку.

Будь-яких доказів того, що земельна ділянка вилучалася від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у встановленому земельним кодексом України порядку, ні сільська рада ні відповідач ОСОБА_7 суду не надали.

27.11.2015 р., на підставі оспорюваного рішення сільської ради, та довідки виконкому цієї ж ради № 3386 від 06.11.2015 р., із якої убачається, що житловому будинку, який належить ОСОБА_7, присвоєно поштову адресу № 35 «а» по вул. Залізничній, в с. Калини, державний реєстратор видав ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на цей будинок за номером 48590432. Того ж дня, реєстратор вніс про це відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де у графі «підстава виникнення права власності» вказав: «свідоцтво про право власності № 48590432».

Тобто ОСОБА_10 став власником спірного будинку на підставі рішення сільради про передачу йому у приватну власність земельну ділянку та довідки виконкому сільради № 3386 від 06.11.2015 р.

За нормами статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Суд вважає, що вказане рішення сільської ради порушує права спадкоємців власників будинку, а саме позивачки ОСОБА_1, та користувачів земельної ділянки, так як воно послужило підставою для видання відповідачу ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на спірний будинок, тобто позбавило їх можливості спадкування на майно батьків, тому його слід визнати незаконним та скасувати.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так само підлягає визнанню незаконним та скасуванню і свідоцтво про право власності на будинок № 35 «а» по вул. Залізничній, в с. Калини, № 48590432 видане на ім`я ОСОБА_7, як таке що видано на підставі незаконного рішення сільської ради та довідки виконкому, котра не відповідає дійсності, так як спірний будинок не належав ОСОБА_7, він його не будував, і не отримував іншим законним шляхом.

Разом із тим суд приходить до висновку, що підстави для визнання права власності на спірний будинок за ОСОБА_1 чи ОСОБА_5 на даний час не підлягають задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка до нотаріуса із відповідною заявою не зверталася і нотаріус не відмовляв їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, отже підстави для задоволення позову в частині визнання за нею права власності на спадкове майно відсутні.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 21, 393 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Скасувати рішення Калинівської сільської ради від 28.02.2000 р. про виділення, земельної ділянки площею 0.012 га. ОСОБА_7.

Скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований у с. Калини, вул. Залізнична, № 35 "а", Тячівського району, на імя ОСОБА_7 від 27.11.2015 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 шістсот сорок гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 22.11.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.