КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/1519/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Супрун Г.Б. в приміщенні Подільського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, починаючи з 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Таким чином, зазначена справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною відмову ПАТ «УкрСиббанк» від дострокового погашення кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.10.2007 року; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1а завдану майнову шкоду в сумі 68162,53 грн., та моральну шкоду в сумі 563 305 грн.

Посилається на те, що 19.10.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.10.2007 року. Сума кредиту склала 56 922 євро під 8,5 % річних з терміном погашення до 19.10.2017 року. Також 19.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки та договір іпотеки квартири АДРЕСА_1. 14 травня 2015 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 довіреність, в якій уповноважив його бути представником, зокрема, у АКІБ «УкрСиббанк» з усіх без винятку питань, пов'язаних з погашенням кредитної заборгованості та врегулювання питань щодо реструктуризації кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. В лютому 2017 року відповідачем була запропонована акційна програма дострокового погашення кредиту, згідно якої при повному погашенні позичальник має право погасити заборгованість за кредитом в іноземній валюті за пільговим курсом мінус 6 гривень за 1 євро. Після неодноразових звернень позивача відповідач лише 22.06.2017 року дозволив йому погасити кредит за пільговим курсом мінус 7 гривень до курсу євро. Після того, як позивачем було сплачено цю суму, відповідач повідомив про те, що потрібно доплатити ще 2494 грн., а потім 5768 грн, усього 8262 грн. Тобто, позивач вважає, що вся вигода від дострокового погашення повної суми була втрачена через дії банку. Таким чином, посилаючись на положення ст. 22 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача завдану майнову та моральну шкоду.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що судом не було залучено довірителя позивача та не з'ясовано волю довірителя відносно вчинення дій на видачу коштів. Зазначає, що у довіреності, що була видана позивачу записано «та вчиняти всі необхідні дії», тобто відповідач безпідставно відмовив у вчиненні юридичних дій, які належить вчиняти представнику, зокрема, на отримання коштів. Саме такі протиправні умисні дії, що вступили в причинний зв'язок з наслідками нанесли матеріальну та моральну шкоду позивачу. Також не було залучено жодного працівника банку відділення № 838, зокрема, начальника відділення, які мали відношення до неодноразового оформлення заяв дострокового погашення кредиту протягом лютого - червня 2017 року та не встановлено чи були дії працівників банку умисними, які привели до таких наслідків. Судом не взято до уваги, що неодноразові неправомірні дії відповідачів спричинили негативний вплив на здоров'я позивача та завдали моральних страждань, які полягали у постійних душевних хвилюваннях та стражданнях щодо реальної можливості повернення коштів та неможливості безпричинно зменшити тягар повернення валютного кредиту. Судом не з'ясовано обставин стосовно факту чи було застосовано кредитором право на повернення кредиту достроково. Позивачу було протиправно відмовлено у достроковому погашенні кредиту, що спричинило шкоду. Зазначає, що у правовідносинах зі споживчого кредитування відповідач не виконав обов'язку з надання повної та достовірної інформації про суму кредиту та процентів, що підлягають сплаті позивачем в обумовлені сторонами строки. Відмовляючи в позові судом не встановлено, що умови кредитного договору в частині застосування еквівалентів в іноземній валюті при розрахунках за договором є несправедливими та встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що ОСОБА_1 не є позичальником за кредитним договором. До заяви від 06.04.2017 року про застосування пільгових умов погашення кредиту позивач додав довіреність від 14.05.2015 року, видану ОСОБА_2 Для здійснення повного дострокового погашення кредиту за пільговим курсом, повинні використовуватись рахунки позичальника - ОСОБА_2, а саме необхідно здійснити зарахування грошових коштів на рахунок в національній валюті, перерахувати кошти з рахунку в іноземній валюті, тобто виконати видаткові та прибуткові операції за рахунком, які потребують відповідних повноважень. Проте, довіреність, яка була видана позивачу ОСОБА_2 не містить права розпорядження поточними рахунками позичальника, в тому числі перераховувати кошти з цих рахунків на інші рахунки. Відповідно співробітники відділення проінформували позивача, що процедура повного дострокового погашення кредиту за пільговим курсом можлива за особистим зверненням позичальника або на підстав довіреності, яка передбачає право здійснення необхідних операцій за рахунками позичальника. Особисто з позивачем відповідач не укладав договір про надання споживчого кредиту. Позивач був повіреним позичальника, який може діяти лише в межах довіреності та в інтересах довірителя. Позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Також позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували вину відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди. Факт порушення, вину відповідача, протиправну поведінку позивачем не доведено.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечила, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною відмову ПАТ «УкрСиббанк» від дострокового погашення кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.10.2007 року; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1а завдану майнову шкоду в сумі 68162,53 грн., та моральну шкоду в сумі 563 305 грн.

Посилається на те, що після неодноразових звернень позивача до відповідача із заявою про намір достроково погасити залишкову суму кредиту, відповідач лише 22.06.2017 року дозволив позивачу погасити кредит за пільговим курсом мінус 7 гривень до курсу євро. Після того, як позивачем було сплачено цю суму, відповідач повідомив про те, що потрібно доплатити ще 2494 грн., а потім 5768 грн, усього 8262 грн. Позивач вважає, що вся вигода від дострокового погашення повної суми була втрачена через дії банку та йому завдано майнову і моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги стосуються суми, яку позивач зазнав у зв'язку з регулярними відмовами відповідача у прийнятті дострокового погашення кредитної заборгованості за пільговим курсом згідно з акційними програмами банку, що не є реальними збитками відповідно до положень статті 22 ЦК України, на яку посилається позивач. Крім того, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину відповідача у заподіянні йому моральної шкоди.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтування підстав відмови в задоволенні позову виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (сином позивача) укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 56 992 євро зі сплатою 8,5 % річних, строком повернення до 19.10.2017 року (а.с.3-6).

В забезпечення кредиту 19.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №67494 (а.с.7-8).

19.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №150969 (а.с.9).

14.05.2015 року позичальник видав довіреність на ім'я свого батька ОСОБА_1, в якій доручив вносити грошові кошти для погашення заборгованості (а.с.10).

06.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою про можливість застосування до нього більш пільгових умов для сплати кредиту(а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не є позичальником за кредитним договором.

Судом встановлено, що до заяви від 06.04.2017 року про застосування пільгових умов погашення кредиту позивач додав довіреність від 14.05.2015 року, видану ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сиротюк О.В. та зареєстровану в реєстрі за №4014.

Для здійснення повного дострокового погашення кредиту, за пільговим курсом, повинні використовуватися рахунки позичальника - ОСОБА_2, а саме необхідно здійснити зарахування грошових коштів на рахунок в національній валюті, також перерахувати кошти з рахунку в іноземній валюті, тобто виконати видаткові і прибуткові операції за рахунком, які потребують відповідних повноважень.

Відповідно до п.7.2. глави 7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року якщо в процесі обслуговування поточного рахунку його власник - фізична особа надає право розпорядження рахунком іншій фізичній особі, то довірена особапід час першого звернення до банку з метою використання рахунку має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, і підтвердити свої повноваження щодо розпорядження рахунком.

Із змісту наданої позивачем довіреності вбачається, що довіреність, яка була надана Банку позивачем, не містить права розпорядження поточними рахунками позичальника, в тому числі перераховувати кошти з цих рахунків на інші рахунки.

Листами від 11.04.2017 року, 12.05.2017 року, 05.07.2017 року відповідачем було повідомлено позивача про те, що процедура повного дострокового погашення кредиту за пільговим курсом можлива за особистим зверненням позичальника або на підставі довіреності, яка передбачає право здійснення необхідних операцій за рахунками позичальника. Крім того, зазначено, що зобов'язання поручителя виникають з моменту настання простроченої заборгованості за кредитним договором. (а.с.12,14,56).

Звертаючись до суду, позивач стверджував, що відповідачем позбавлено його права дострокового погашення кредиту за пільговими умовами, а відтак спричинено йому шкоду (збитки) в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідноп. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п.п.г) глави 3 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою (в редакції, яка діяла на момент звернення), затвердженого Постановою Правління Національного банку України №281 від 10.08.2005 року, резидент не має права купувати іноземну валюту з метою виконання зобов'язань за договором гарантії (поруки) за резидента-боржника перед резидентом-кредитором або за нерезидента-боржника. Резидент виконує такі зобов'язання за рахунок власних(не куплених, не залучених у формі кредиту) коштів в іноземній валюті.

Оскільки, ОСОБА_1 - позивач у справі, є поручителем по кредитному договору, станом на момент звернення до банку він мав право погашати прострочену кредитну заборгованість тільки за рахунок власних валютних коштів.

Відповідно до п.п.2.2, 2.3 договору поруки №150969 у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Поручитель зобов'язаний виконати свої зобов'язання за договором на користь кредитора в термін, визначений п.2.2. договору, шляхом переказу/перерахування коштів у сумі заборгованості боржника за основним договором на рахунки, вказані кредитором.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він разом із своїм сином ОСОБА_2 - позичальником за кредитним договором 22 червня 2017 року сплатив у відділенні Банку нараховану до погашення суму в розмірі 48 383 грн. колегія суддів не приймає до уваги.

В заяві про проведення валютної операції від 22.06.2017 року (заява про купівлю іноземної валюти) клієнтом вказано ОСОБА_2. Крім того, в квитанції про зарахування суми коштів на рахунок в банку платником зазначено також ОСОБА_2, тобто позичальника за кредитним договором. (а.с.17) Особу ОСОБА_2 встановлено за його паспортом.

Таким чином, кошти на рахунок банку було сплачено особисто позичальником за кредитним договором ОСОБА_2, як дострокове погашення кредиту за льготним тарифом.

Особисто з позивачем Банк не укладав договір про надання споживчого кредиту. Позивач був повіреним свого сина - позичальника ОСОБА_2 та може діяти лише в межах довіреності та в інтересах довірителя.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайновогоабо майнового права та інтересу.

Відповідно до п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не є позичальником за договором кредиту, діяв за дорученням в інтересах довірителя - позичальника за кредитним договором ОСОБА_2, а не у власних інтересах, його власні права та інтереси правовідносинами, які виникли між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_2 щодо дострокового погашення кредиту за льготним тарифом не було порушено, тому в даному випадку у ОСОБА_1 відсутні підстави для звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування збитків та моральної шкоди.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення особистих майнових чи немайнових прав позивача діями банку щодо виконання договору споживчого кредиту укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з інших підстав з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року -скасувати та ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.