Справа № 336/3172/18
Провадження № 2/336/2002/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 60 873, 91 грн. та моральної шкоди в сумі 5 000, 00 грн., а також просить суд відшкодувати понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 20.10.2015 року на перехресті вул. Правди та бул. Шевченка в м. Запоріжжя з вини водія ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту ДТП), з автомобілем НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого його автомобіль було пошкоджено.

Відповідно до звіту № 17104 від 17.11.2015 року, належному на праві власності автомобілю ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду на суму 131 773, 91 грн.

Страховою компанією ТДВ «Страхова компанія «Кредо» 02.12.2015 року відшкодовано завдані ДТП збитки в сумі 50 000 грн., а також 09.12.2015 року ОСОБА_2 добровільно відшкодував завдані з його провини збитки в сумі 22 000, 00 грн., однак в повній мірі матеріальні збитки не відшкодовані та залишок витрат становить 59 773, 91 грн.

Окрім того, позивачем понесені витрати в сумі 1100, 00 грн. за проведення огляду автомобіля НОМЕР_1 та складання звіту № 17104 від 17.11.2015 року.

Оскільки ОСОБА_1 тривалий час, через відновлення свого автомобіля, був позбавлений засобу пересування, мав душевні переживання, хвилювання та у звязку з невиконанням в добровільному порядку своїх зобовязань ОСОБА_2, позивач просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн.

11.07.2018 року ОСОБА_1 направив до суду заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у задоволенні якої ухвалою суду від 13.07.2018 року відмовлено.

В судове засідання позивач та його представник не зявились. Представник позивача надала суду на адресу суду заяву за змістом якої просила справу розглядати без її участі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.

В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток поштою. Причини неявки суду не відомі, відзиву відповідач не подавав, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача.

За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке сталося за наступних обставин: 20.10.2015 року о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись на перехресті вул. Правди та бул. Шевченка у м. Запоріжжя, не надав переваги у русі, виїхавши на перехрестя та стоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1, який рухався перехрестям по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, травмованих немає, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 12).

Відповідно до копії полісу № АІ/7311372 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю автомобіля НОМЕР_4 застраховано у ТДВ «СК «Кредо» та встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну в сумі 50 000, 00 грн. (а.с. 11).

Як вбачається з довідки ПАТ «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 02.12.2015 року отримав страхове відшкодування в сумі 50 000, 00 грн. та 09.12.2015 року 22 000, 00 грн. (а.с. 10).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5 відповідно Звіту № 17104 про проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу від 17.11.2015 року, складає 131 773, 91 грн. (а.с. 15-56).

Відповідно до Акту виконаних робіт № 226 від 17.11.2015 року, позивачем за послуги по огляду пошкодженого КТЗ сплачено 500, 00 грн. та за послуги оцінки вартості матеріальних збитків в сумі 600, 00 грн., що разом складає 1 100, 00 грн.

Зважаючи на наявні докази, позивачеві сплачено страхове відшкодування в сумі 50 000, 00 грн., та добровільно відшкодовано відповідачем 22 000, 00 грн., що разом складає 72 000, 00 грн., однак невідшкодованими залишились матеріальні збитки в сумі 59 773, 91 грн. та 1 100, 00 грн., що разом складає 60 873, 91 грн., які підтверджуються наведеними позивачем доказами.

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, запобігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову в частині відшкодування завданих матеріальних збитків, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають матеріальні збитки в сумі 60 873, 91 грн.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою - третьою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З наявних у позові доказів спричинення позивачеві моральної шкоди саме через тривалий час ремонту його автомобіля та посилання на вартість товарів та робіт по відновленню через ДТП, судом не вбачається доведеності вини відповідача в завданні ОСОБА_1 моральної шкоди, відтак, в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Як вказує частина 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно зі статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При зверненні до суду позивачем сплачено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн., що підтверджується договором про надання правових послуг адвокатом від 00.06.2018 року, оригіналом ордеру на надання правової допомоги від 08.08.2018 року, виданого адвокатом ОСОБА_3 та оригіналами квитанцій про сплату правових послуг № 171780 від 26.06.2018 року, № 171781 від 05.07.2018 року, № 171782 від 05.07.2018 року, № 171783 від 11.07.2018 року, № 171784 від 18.07.2018 року.

Таким чином, враховуючи положення статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_6, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_7, адреса: АДРЕСА_2) матеріальну шкоду у сумі 60 873, 91 грн.

У позові в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 5 000, 00 грн. відмовити.

Стягнути зОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_6, адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_7, адреса: АДРЕСА_2) понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. та витрати повязані з розглядом справи на професійну правничу допомогу у сумі 6 000, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 21.11.2018 року.

Суддя: Я.Р.Марко