Справа № 527/1728/17
провадження 2/527/37/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 листопада 2018 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря - Волик Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В своїй заяві позивач зазначила,що в 2004 році фактично придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3, в якому до сьогоднішнього дня проживає. Користувачем (власником) вказаного будинку був ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер. Спадкоємицею його майна стала дружина - ОСОБА_6, в якої вона у 2004 році фактично придбала будинок - сплатила вартість будинку, але договір купівлі-продажу нотаріально не оформила. За час проживання у вказаному будинку вона не зареєстрована, проте у 2009 році їй видано довідку виконкому Пронозівської сільської ради про те, що з 18 березня 2004 року проживає в будинку. З 2004 року вона добросовісно, безперервно та відкрито проживає у вказаному будинку та утримує його: провела газ, виготовила проект газопостачання, що також є підтвердженням правомірного користування майном. Згідно виписок з погосподарських книг єдиним власником домоволодіння по АДРЕСА_4 Полтавської області був ОСОБА_5.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 50,2 кв.м; житловою площею 19,8 кв.м; будівлю «Б», що складається із веранди літ. «І» площею 3,8 кв.м, коридору 1 площею 4,5 кв.м, кладочки 2 площею 3,6 кв.м, кімнати житлової 3 площею 15,00 кв.м, кімнати житлової 4 площею 4,8 кв.м, кухні 5 площею 18,5 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5

У останнє судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача - Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував.

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечували.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 25.03.2009 року, ОСОБА_1 з 18 березня 2004 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_6. Договір купівлі-продажу будинку не оформлений (а.с.6).

Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 14 серпня 2017 року №13/02-35, ОСОБА_1 згідно свідчень жителів села Мозоліївка дійсно з березня 2004 року по даний час фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_7 будинку, що належить гр. ОСОБА_7, нині покійному (а.с. 7).

Згідно письмових заяв ОСОБА_8 та ОСОБА_9, жителів с. Мозоліївка, справжність підпису на яких посвідчена секретарем виконкому Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 14 серпня 2017 року, ОСОБА_1 дійсно з березня 2004 року проживає АДРЕСА_8 в будинку, що належить нині покійному ОСОБА_7. ОСОБА_1 газифікувала будинок, зробила ремонт, перекрила дах на сараї ( а.с. 8,9).

У судовому свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, кожен окремо пояснили суду, що ОСОБА_12 з 2004 року проживає АДРЕСА_9 який придбала у 2004 році. З цього часу зробила в будинку ремонт, провела газ, перекрила дах на сараї.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 року Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області (а.с. 13).

Згідно виписки з погосподарської книги №13 Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 1991-1995 роки, власником житлового будинку по АДРЕСА_10 був ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, до складу членів сім'ї входила дружина - ОСОБА_13 (а.с. 11).

Відповідно до виписки з погосподарської книги №13 Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 2006-2010 роки, власником житлового будинку по АДРЕСА_10 був ОСОБА_7, головою домогосподарства - ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с. 10).

Згідно виписки з погосподарської книги №13 Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 2016-2020 роки, власником житлового будинку по АДРЕСА_10 значиться ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, список членів сім'ї відсутній (а.с. 12).

Як вбачається із повідомлення Глобинської державної нотаріальної контори від 13 листопада 2017 року № 1017/01-16 та Градизької державної нотаріальної контори від 20 лютого 2018 року №203, спадкова справа після померлого ОСОБА_7 не заведена (а.с. 72,92).

Згідно довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 31 січня 2018 №65/02-24, ОСОБА_7, дійсно на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 року проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_11 в такому складі сім'ї: дружина - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 90).

Правовідносини по спадкуванню майна після ОСОБА_7 виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, спадкоємцем майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_7 була його дружина - ОСОБА_13, яка на момент смерті проживала разом із чоловіком, фактично вступила в управління спадковим майном, а отже є такою, що прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_13 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6, виданого Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області ІНФОРМАЦІЯ_8 року (а.с. 14).

Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 31 січня 2018 №65/02-24, ОСОБА_13, дійсно на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 року проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_11 в такому складі сім'ї: самотня (а.с. 89).

Згідно копії спадкової справи №143/2009, заведеної в Градизькій державні нотаріальній конторі після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_13, заяву про прийняття спадщини подав племінник померлої - ОСОБА_14. Нотаріусом визначено коло спадкоємців та встановлено, що єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_13 є ОСОБА_14, на ім'я кого видавалося свідоцтво про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні ( а.с. 51-68).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_13 відкрилася спадщина до складу якої водить спірний житловий будинок, отже після подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_14 став його спадкоємцем.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_14 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №39 від 04 грудня 2017 року та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7, виданого виконавчим комітетом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області ( а.с. 103, 136).

Як вбачається із копії спадкової справи №24 за 2018 рік, заведеної в Градизькій державній нотаріальній конторі після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_14, заяву про прийняття спадщини після померлого подали ОСОБА_3, ОСОБА_2, які є спадкоємцями майна за заповітом та ОСОБА_4, який є спадкоємцем майна за законом. Дружина померлого - ОСОБА_15 від прийняття спадщини відмовилася. на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 128-152).

Тому, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_14відкрилася спадщина до складу якої водить спірний житловий будинок, отже після подання заяв про прийняття спадщини, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стали його спадкоємцями.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як зазначено в ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року.

За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати,зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

За загальним змістом ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. При цьому, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності наріч виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1ст.344 ЦК України, а саме: наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї із них виключає можливість для позитивного вирішення справи. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Про вищевказане вказав Вищий спеціалізований суд України в своїй ухвалі від 12.04.2017 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5ЦК).

Поряд з цим, відповідно до ч.1ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що житловий будинок по АДРЕСА_4 Полтавської області є спадковим майном, яке у встановленому законом порядку прийняли спадкоємці, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. При цьому, не має правового значення для вирішення спірних правовідносин та обставина, що вищевказані спадкоємці не отримали свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок, оскільки не отримання такого свідоцтва само по собі не тягне за собою втрату права на спадкування відповідного майна, оскільки спадщина належить спадкоємцям з моменту її відкриття, а саме з моменту смерті спадкодавця.

Виходячи з викладеного, з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання позову суперечать вимогам закону та порушує права та законні інтереси інших осіб - спадкоємців після померлого ОСОБА_14, оскільки від прийняття спадщини вони не відмовилися у встановлені законом строки.

Приймаючи до уваги викладене, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 5-13,80, 141, 206, 211, 258, 265, 273, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - відмовити.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_12, рнокпп: НОМЕР_1).

Відповідач: Пронозівська сільська рада Глобинського району Полтавської області (39040, Полтавська область, Глобинський район, с. Пронозівка, вул. Центральна, буд. 28)

Відповідач: ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, рнокпп: НОМЕР_2).

Відповідач: ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп: НОМЕР_3).

Відповідач: ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, рнокпп: НОМЕР_4).

Повний текст рішення суду складено 23 листопада 2018 року.

Суддя А. О. Олефір