ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Київ

справа № 753/11768/15

провадження № 22-ц/824/954/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року у складі судді Даниленко В.В., повний текст складений 16.04.2018 року,

встановив:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 04.06.2008р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 012-2008-1890, згідно якого відповідачу був виданий кредит в сумі 145 000 швейцарських франків, строком користування до 01.06.2028 року зі сплатою 12,95 % річних.

04.06.2008 р. між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 012-2008-1890-Р, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Банк, посилаючись на те, що ОСОБА_1 систематично не виконує обов'язки за договором, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 145 231 швейцарських франків 88 сантимів, та судовий збір.

Відповідачі заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач ОСОБА_1 зазначив, що не отримував від банку кредиту у швейцарських франках, на що є підтвердження, а саме відповідь НБУ де зазначено, що ПАТ «Універсал Банк» не купував швейцарські франки на міжбанківському валютному ринку України, тому вважає твердження Банку про надання безготівкових швейцарських франків на його рахунок не відповідає дійсності, меморіальний ордер, наданий позивачем не може вважатись доказом, оскільки немає підтвердження наявності електронного цифрового підпису у ньому.

Відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що не підписувала договір поруки, тому вимога Банку до неї є безпідставною.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року позов задоволено та вирішено питання судового збору.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 145 231 швейцарських франків 88 сантимів.

Стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу зазначивши, що рішення винесено за неповного з'ясування обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначив, що ОСОБА_2 не підписувала договору поруки від 04.06.2018 року, який послугував для суду підставою для солідарного стягнення боргу, при цьому було призначено почеркознавчу експертизу з цього приводу, однак суд відмовився брати вільні зразки підпису ОСОБА_2 та відмовився від проведення експертизи, чим порушив свою же ухвалу про призначення експертизи. Також зазначив, що факт надання йому швейцарських ранків Банк не підтвердив документально, оскільки номер договору на меморіальному валютному ордері та виписках по рахунку не відповідають номеру кредитного договору укладеного 04.06.2008 року, а отже не відповідають вимогам належного доказу. Виписка по рахунку, меморіальний ордер, надані Банком не є належним доказом та не підтверджують факт отримання коштів від банку у франках, оскільки ці кошти отримані ним у гривні і їх правову природу необхідно встановити, тому просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначив, що доводи апеляційної скарги є надуманими та такими що не відповідають дійсності, а саме, щодо купівлі чи продажу валюти в якій брався кредит, Банк зазначив, що може провести валютно-обмінні операції до початку Торгівельної сесії, не подаючи в подальшому заявки на участь у ній, такі угоди не відображаються на міжбанку, а тому листи НБУ не можна брати до уваги як доказ. Крім того, зазначив що позичальник тривалий час з 2008 по 2014 рік сплачував кредит саме у швейцарських франках, а не гривневому еквіваленті. Щодо номерів договору, Банк зазначив, що одним з умов кредитного договору є відкриття позичальником поточного рахунку у кредитора, тому і зазначено як у розрахунках так і у меморіальному ордері номер рахунку а не кредитного договору. Щодо підпису ОСОБА_2, Банк зазначив, що відповідачі зловживаючи своїми правами, затягували розгляд справи у зв'язку із призначенням почеркознавчої експертизи, банк свій обов'язок виконав і надав експертам оригінал договору поруки в той час, як ОСОБА_2 погодилась надати вільні підписи лише після того, як експерт прислав лист про те, що експертизу не може бути проведено у зв'язку із відсутністю зразків. Тому Банк просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Універсал Банк», адвокат Орел С.С. заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити рішення без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явились, натомність від адвоката Барановської В.В., що діє в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із її участю в іншій справі, при цьому як вбачається з матеріалів справи відповідачі під час розгляду справи у суді першої інстанції мали й інших представників, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку відповідачів з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 012-2008-1890, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 145000 швейцарських франків, строком до 01 червня 2028 року зі сплатою 12,95 % річних. (а.с. 8-18).

04 червня 2008 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 012-2008-1890-Р, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати за невиконання Боржником усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 19-21).

Відповідно до п. 5.2.5. Кредитного договору Банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень, термін повернення кредиту скорочується до дати, вказаної у повідомленні про порушення умов договору, тобто на 61-й календарний день.

25 листопада 2014 року відповідачам було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором у зв'язку з порушенням виконання зобов'язань за договором, яка була отримана 01.12.2014 року (а.с. 34, 35). Проте вона залишена без виконання.

Згідно розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором станом на 06 квітня 2015 року становить 145 231,88 швейцарських франків, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 06 квітня 2015 року - 3 524 539,98 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 130 941,95 швейцарськихфранків, що еквівалентно 3 177 746,77 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 13 868,18 швейцарських франків, що еквівалентно 336 558,03 грн., заборгованості по підвищеним відсоткам 421,75 швейцарськихфранків, що еквівалентно 10 235,18 грн. (а.с. 22-24).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 відповідач у справі, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, має заборгованість перед банком, тому позивач банк має право вимагати стягнення з відповідачів солідарно коштів, нарахованих згідно з умовами кредитного договору та судовий збір.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Доводи апелянта відповідача ОСОБА_1 про те, що суд не встановив природу отриманих ним коштів, оскільки він отримав кредит у гривні, а не у швейцарських франках, судова колегія не приймає до уваги з наступних підстав.

Так, відповідно до п.2.3, п.2.1.3 кредитного договору видача кредиту проводиться на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 відкритий для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту (а.с.8).

ОСОБА_1 03.06.2008 року уклав з Банком Договір № 000114692 банківського обслуговування фізичної особи про відкриття поточного рахунку поставивши свій особистий підпис на Заяві-підтвердженні про відкриття поточних рахунків від 03.06.2008 року.

З виписки по особовому рахунку від 04.06.2008 року вбачається, що Банком було зараховано на поточний рахунок ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 145 000,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день перерахування коштів на рахунок становить 680 962,05 грн. (а.с.147)

Підтвердженням зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 є також меморіальний ордер № 0122902СНР002695 від 04.06.2008р., де зазначено, що 04.06.2008 року на рахунок № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, було зараховано суму коштів у розмірі 145 000,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день перерахування коштів на рахунок становить 680 962,05 грн.(а.с.164)

Відповідно до п. 1.2 Договору банківського обслуговування клієнт (Позичальник) має право самостійно розпоряджатися коштами, що обліковуються на його рахунках на умовах, встановлених діючим законодавством України.

Згідно заяви ОСОБА_1 на продаж іноземної валюти №1 від 05.06.2008р. було здійснено конвертацію/продаж іноземної валюти, і згідно заяви на видачу готівки від 05.06.2008 року він отримав кошти у розмірі 649 200,00 грн. (а.с.157-158).

При цьому, видача готівки не є складовою операції з видачі кредиту, оскільки операція зі зняття готівки, конвертації, перерахування на інший рахунок здійснюється на підставі Договору банківського обслуговування, а тому розпорядження коштами на поточному рахунку не впливає на зміст операції з видачі кредиту. Видача кредиту вважається завершеною у момент надходження коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 з рахунку банку № НОМЕР_3 коштів у розмірі 145 000,00 швейцарських франків.

Відповідно до правил заповнення реквізитів касових документів, що є додатком до «Інструкції про касові операції в банках України», що вимоги щодо заповнення реквізиту «Призначення платежу» сформульовані наступним чином: «У разі видачі готівки з каси зазначається, на які платіжні цілі вона видається».

У касових документах, які надані Банком на підтвердження факту видачі кредиту ОСОБА_1, зокрема у виписці від 04.06.2008р. та меморіальному ордері від 04.06.2008р., реквізит «Призначення платежу» заповнений наступним чином: «Надання кредиту згідно договору № НОМЕР_1, від 03/06/2008/ на суму кредиту», що не суперечить вимогам до складання касових документів, оскільки у касових документах було зазначено: на які цілі видавалися кошти - надання кредиту, поточний рахунок позичальника (НОМЕР_1) та дата його відкриття (03/06/2008р.), який є також ідентифікатор клієнта в електронній банківській системі.

Згідно Правил заповнення реквізитів касових документів (додаток 14 до «Інструкції про касові операції в банках України») при здійснення операцій в іноземній валюті в касових документах обов'язково зазначається сума в гривнях, що розраховується у встановленому порядку.

Таким чином, зазначення гривневого еквіваленту іноземної валюти в касових документах не є підтвердженням видачі/зарахування коштів в гривні.

За таких обставин, доводи апелянта про отримання готівкових коштів у гривні не спростовують висновки суду, оскільки умовами кредитного договору визначено порядок видачі кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а не видача готівки.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у Банку валюти на час надання кредитних коштів, є безпідставними, оскільки лист Національного Банку України свідчить лише про те, що Банк не здійснював в певний період купівлю швейцарських франків.

Так, відповідно до нормативних документів НБУ банк може провести валютно-обмінні операції задовольняючи потреби своїх клієнтів як щодо продажу валюти, так і щодо її купівлі до початку Торговельної сесії не подаючи в подальшому заявку на участь у Торгівельній сесії. При такому проведенні операцій, в системі підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України, дані угоди не відображаються.

Матеріалами справи підтверджується, що умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили валюту кредитного договору, після чого ОСОБА_1 протягом тривалого часу, а саме: з 01.07.2008р. по 11.08.2014р. сплачував передбачені кредитним договором платежі у швейцарських франках, що відповідачем не спростовано.

Доводи у скарзі ОСОБА_1 про те, що поручитель ОСОБА_2 не підписувала договору поруки від 04.06.2018 року, що судом не враховано, не спростовують висновки суду, оскільки не підтверджено матеріалами справи та сама відповідачка ОСОБА_2 рішення суду про стягнення з неї коштів, як з поручителя, не оскаржує.

За таких обставинах, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги банку та стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитними договором, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :