Провадження №2/521/4493/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 листопада 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Бєрової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зняття арешту з майна,
ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт та заборону відчуження із всього нерухомого мана ОСОБА_5, накладений Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АН№ 346762 від 01.03.2010 року.В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, яка померла 07 березня 2014 року та реалізувати своє право на спадщину, у травні 2017 року звернувся до нотаріуса для вчинення юридичного значущих дій щодо квартири, але позивачу було відмовлено на підставі того, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на квартиру було накладено арешт № В-13/314 від 17 червня 2010 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зняття арешту з майна задоволені. Знято арешт та заборону відчуження з 1/4 частини квартири за адресою АДРЕСА_2, власник ОСОБА_5, накладений Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № В-13/314 від 17 червня 2010 року. Однак повторно звернувшись до нотаріуса у серпні 2018 року для вчинення юридичного значущих дій щодо квартири, але позивачу було відмовлено на підставі того, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на квартиру було накладено арешт на все майно ОСОБА_5 АН№ 346762 від 01.03.2010 року. Позивач звернувся до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 з метою зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_5, але йому було відмовлено через те, що виконавче провадження було завершене і документи були знищені згідно з п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з наведеним позовом.
Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також просив суд розглянути справу у його відсутності.
Треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином.
Представник Першого Малиновського ВДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що бажаючи реалізувати своє право розпорядження майном, позивач у травні 2017 року звернувся до нотаріуса для вчинення юридично значущих дій щодо квартири за адресою АДРЕСА_2, але йому було відмовлено на підставі того, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру було накладено арешт та було заборонено відчужувати згідно постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АН№ 346762 від 01.03.2010 року.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованого 31.08.2018 року, з вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна знайдено:
тип обтяження: арешт нерухомого майна; зареєстровано: 01.03.2010 за № 9573081 реєстратором: Одеська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АН№ 346762 від 01.03.2010 року, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_6; обєкт обтяження: невизначене майно, на все нерухоме майно; власник: ОСОБА_5.
Позивач є співвласником квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22 листопада 1993 року. З свідоцтва вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 дійсно належить на правах спільної (сумісної) власності: ОСОБА_5 та членам сімї: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.
07 березня 2014 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 І-ЖД № 366953 від 08 березня 2014 року.
Зі змісту ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», вбачається, що разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.З аналізу викладеної норми вбачається, що державною виконавчою службою не вжито дій направлених на скасування запобіжних заходів, що призвело до порушення майнових прав позивача.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З зазначених вище підстав, враховуючи викладене, суд вважає можливим захистити право власності позивача, задовольнивши його позовні вимоги, про зняття арешту та заборону відчуження з майна.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 89, 258-259, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Конституції України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зняття арешту з майна задовольнити.
Зняти арешт та заборону відчуження із всього нерухомого мана ОСОБА_5, накладений Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АН№ 346762 від 01.03.2010 року
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.