Справа № 442/3979/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/455/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року, постановленого в складі головуючого судді Крамара О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ 24 Енергоресурс - монтаж» про встановлення факту, щодо роботи електрозварювальником ручного зварювання, визнання недійсним запису в трудовій книжці та зобов'язання внести запис до трудової книжки,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить: встановити факт, що він, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає АДРЕСА_1, працював електрозварником ручного зварювання у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СУ 24 Енергоресурс - монтаж» в період з 17 січня 1983 року по 02 січня 2001 року і має відповідний трудовий стаж, передбачений розділом ХХХІІІ «Загальні професії списку № 2», затвердженого Постановами Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 р. та № 36 від 16.01.2003 року, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах; визнати недійсним запис під № 1, 2 у його трудовій книжці та зобов'язати відповідача внести запис до його трудової книжки про період роботи з 17 січня 1983 року по 2 січня 2001 року електрозварником ручного зварювання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 17 січня 1983 року по 2001 рік працював у відповідача електрогазозварювальником, а тому має право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важками умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, для оформлення якої йому необхідно подати до УПФ України довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, оформлену відповідно до Додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року за період роботи на посаді, та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії відповідно до Додатку № 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року в період роботи з 01.01.1986 року по 31.12.1993 року. Однак, при зверненні до відповідача з проханням видати йому вказані довідки, останнім у видачі таких було відмовлено, що фактично позбавляє його, права на отримання пільгової пенсії за віком, за захистом якого він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ 24 Енергоресурс - монтаж» про встановлення факту, щодо роботи електрозварювальником ручного зварювання, визнання недійсним запису в трудовій книжці та зобов'язання внести запис до трудової книжки відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що з 17 січня 1983 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 02 січня 2001 року був звільнений за власним бажанням в порядку п. 1 ст. 38 КЗпП України. Апелянт працював на підприємстві спочатку електрозварником, а з 01 жовтня 1992 року був переведений на роботу зі шкідливими умовами праці та виконував роботу електрозварника ручного зварювання з 1992 року по день звільнення, характер роботи не мінявся, проте відповідно до записів в трудовій книжці - лише з 01 жовтня 1992 року електрозварником ручного зварювання, що не відповідає дійсності, оскільки починаючи саме з 1983 року повний робочий день виконував роботу електрозварника ручного зварювання на апаратах ручного зварювання, так як інших видів зварювальної техніки на підприємстві не було, інших робіт не виконував, отримував додаткове харчування, спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, додаткову відпустку за шкідливі та важкі умови праці та доплату за шкідливі умови праці, проходив обов'язкові медичні огляди як робітник. Шкідливі умови праці професії електрозварника ручного зварювання було підтверджено атестацією робочого місця у 2009 році та в подальшому підтверджено черговими атестаціями. Наказами № 9 від 22 березня 1999 року, № 13/1 від 25.03. 2004 року, № 52 /1 від 12 березня 2009 року та № 144 від 16 серпня 2013 року затверджено Перелік посад, професій, робочих місць працівників відповідача, яким підтверджено право на пільги, компенсації, пільгове пенсійне забезпечення, передбачені ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Вважає, що має право на пенсію на пільгових умовах за віком, оскільки виконував роботу зі шкідливими умовами праці понад 14 років, проте неправильні записи в трудовій книжці, вчинені відповідачем позбавляють його такого права.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та безпідставно відмовив йому у задоволенні позову.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді електрогазозварника 5 розряду з 17.01.1983 року, що підтверджується Наказом про прийняття на роботу № 4 - к від 14.01.1983 року. На підставі наказу про переведення № 110 - к від 28.09.1992 року позивача було переведено на посаду електрозварника ручного зварювання 6 розряду. 02.01.2001 року ОСОБА_2 звільнився з ТЗОВ «СУ24 Енергоресурс-монтаж» за власним бажанням.

06.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ТзОВ «СУ 24 Енергоресурс -монтаж» із заявою про надання йому пакету документів, для оформлення пільгової пенсії, зокрема і довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії.

Листом № 56 від 29.06.2017 року позивач отримав відмову з покликанням на те, що на протязі своєї трудової діяльності на підприємстві, він працював в складі монтажних бригад (а не в складі бригад зварювальників, які б виконували виключно зварювальні роботи) і крім зварювальних робіт, виконували роботи з монтажу сантехнічного і технологічного обладнання, трубопроводів і металоконструкцій, такелажні роботи. Відтак, визначити фактичну зайнятість, протягом повного робочого дня, в шкідливих умовах праці не можливо.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, норми якого передбачають можливість, встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо зазначені в ньому прізвище, ім"я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім"ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В усіх інших випадках підтвердження наявного трудового стажу здійснюється лише органом Пенсійного фонду шляхом витребування уточнюючих довідок з підприємства і організації або на підставі показань свідків.

Відповідно до п.п. "б" ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005року передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій для відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій для відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У п. 20 вказаного Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, вказана довідка видається підприємством у разі відсутності у трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що надає право на пенсію на пільгових умовах та підтверджує саме спеціальний характер роботи та її період, а не право особи на пенсію. Така довідка є лише підставою для органу Пенсійного фонду України для визначення підстав та права особи на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з численних листів відповідача, не вбачається можливим видати відповідачем спірну уточнюючу довідку, встановленого зразка, з огляду на організацію режиму праці в складі бригади без встановлення конкретного часу зайнятості роботами у шкідливих умовах, що дає право на пільгову пенсію.

Відтак, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що довідка видається у випадку відсутності у трудовій книжці запису про займану посаду. Між тим, з матеріалів справи вбачається, зокрема з копії трудової книжки, що ОСОБА_2 працював на посаді електрозварювальника ручної зварки з 01.10.1992 року, з таким записом у трудовій книжці позивач погоджувався, відповідні накази не оспорював у встановленому законом порядку.

Інші докази та обставини, на які є посилання у апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що суд ухвалив правильне по суті, законне і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даної постанови складений 28 листопада 2018 року.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.