Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 725/1015/16-ц

провадження № 61-20365св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 12 січня 2017 року у складі судді Піхало Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» (далі - ПАТ «Чернівцігаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» (далі - ТОВ «Чернівцігаз збут») про зобов'язання вчинити дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 13 жовтня 2011 року між нею та ПАТ «Чернівцігаз» було укладено договір № 25657 про надання послуг з газопостачання. На момент укладення зазначеного договору показник газового лічильника був зафіксований на позначці 22 218 куб. м за наявності заборгованості 234,09 грн, яка була погашена 17 жовтня 2011 року. Вона належним чином виконувала умови договору, сплачувала кошти за спожитий природний газ згідно з показниками лічильника. У вересні 2015 року вона отримала рахунок від ТОВ «Чернівцігаз збут» на оплату послуг з газопостачання за серпень 2015 року, згідно з яким станом на 03 вересня 2015 року за нею рахувалася заборгованість за спожитий газ у розмірі 13 738,42 грн. З метою з'ясування питання щодо утвореної заборгованості вона звернулася до ПАТ «Чернівцігаз», яке листом від 18 листопада 2015 року повідомило, що станом на 25 грудня 2013 року показник її лічильника становив 32 650 куб. м, а станом на 04 січня 2014 року - 33 898 куб. м, однак у цей період контролером показники лічильника не перевірялися, і що станом на 31 грудня 2013 року показник лічильника становив 33 578 куб. м, а станом на 31 грудня 2014 року - 39 680 куб. м, хоча в ці дні нею також показники лічильника контролеру не повідомлялися. На її вимогу про надання відомостей про контрольне зняття показників лічильника у вказані дати, в яких би містився її підпис, ПАТ «Чернівцігаз» відмовило з посиланням на Закон України «Про захист персональних даних», вказуючи про те, що такі відомості містять інформацію щодо показників інших споживачів, які розголошенню не підлягають. Обґрунтовуючи свої розрахунки, ТОВ «Чернівцігаз збут» стверджувало, що заборгованість виникла у неї у зв'язку з перевищенням обсягів споживання газу у 2014 оці понад 6 тис. куб. м, у зв'язку з чим плата за спожитий газ нараховувалася з розрахунку 3,645 грн за 1 куб. м спожитого газу, однак нею у 2014 році було спожито 5700 куб. м газу, а тому застосування тарифу 3,645 грн/куб. м є безпідставним. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила зобов'язати ПАТ «Чернівцігаз» та ТОВ «Чернівцігаз збут» провести їй перерахунок за надані послуги з газопостачання з 01 січня 2014 року по 01 квітня 2015 року з урахуванням фактичних показників лічильника, вказаних при сплаті коштів за газопостачання, та цін, які діяли на день такої сплати, а також стягнути з відповідачів на її користь судовий збір.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівців від 12 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між позивачем та ПАТ «Чернівцігаз» у спірний період виникли взаємні права та обов'язки щодо газопостачання, а з липня 2015 року обов'язок з газопостачання покладено на ТОВ «Чернівцігаз збут». З наданих позивачем доказів неможливо визначити дійсний розмір річного обсягу спожитого газу, а в матеріалах справи відсутні докази того, що обов'язки з визначення величини роздрібної ціни на газ та звіряння показників лічильника споживача за період з 01 січня 2014 року по 01 квітня 2015 року покладалися на ТОВ «Чернівцігаз збут» і до вказаного товариства перейшло право вимоги за зобов'язаннями позивача перед ПАТ «Чернівцігаз». Тому відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог до ТОВ «Чернівцігаз збут». Досудова пропозиція про сплату заборгованості та попередження про припинення газопостачання і розрахунки за газ та послуги з газопостачання не містять відомостей щодо періоду нарахування вказаного боргу, а тому відсутні належні та допустимі докази того, що вказані повідомлення охоплюють спірний період з 01 січня 2014 року по 01 квітня 2015 року. Позивачем не доведено того, що їй неправильно обчислено вартість наданих послуг з газопостачання.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 12 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевим судом взято до уваги тільки розрахунки, подані відповідачами, які не відповідають дійсним обставинами справи та не підтверджуються належними доказами. На підставі поданих квитанції позивачем доведено, що відповідачами неправильно вівся облік спожитого нею газу. У 2014 році ОСОБА_1 спожито 5 584 куб. м газу, що не перевищувало річного ліміту. Порушення строку сплати заборгованості за газопостачання жодним чином не впливає на фактично спожитий обсяг газу, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності її вимог про перерахунок заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

У квітні 2017 року ТОВ «Чернівцігаз збут»подало заперечення на касаційну скаргу та просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що позивачем не наведено жодного аргументованого факту порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Апеляційним судом правильно встановлено, що товариство не проводило діяльності з обліку газу у споживачів, а тому не може нести відповідальності за порядок такого обліку. Позивачем не доведено того, що обсяг спожитого газу у 2014 році не перевищував 6 тис. куб. м.

У квітні 2017 року ПАТ «Чернівцігаз» також подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що її доводи є ідентичними доводам, викладеним в апеляційній скарзі. Обов'язок газопостачального підприємства залучати споживача при знятті контрольних показників лічильника не передбачено законодавством, а доводи позивача щодо показників лічильника, наведених нею в абонентській книжці, та розрахунків, зроблених на підставі цих показників, є безпідставними. У 2014 році позивачем спожито більше 6 тис. куб. м газу, тому відсутні підстави для перерахунку. Позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 травня 2018 року справу № 725/1015/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 13 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 як споживачем та ПАТ «Чернівцігаз» як виконавцем було укладено договір № 25657 про надання послуг населенню з газопостачання, за умовами якого ПАТ «Чернівцігаз» зобов'язувалося надавати споживачу послуги з постачання природного газу для побутового споживання, а споживач у свою чергу зобов'язувалася своєчасно здійснювати оплату за спожитий газ і користуватися послугами за встановленими згідно із законодавством цінами в термін і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 4.3 договору за наявності лічильника газу розрахунки споживача за надані послуги з газопостачання проводяться за діючими цінами на підставі фактичних показників лічильника газу. Розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі планових платежів.

Виконавець зобов'язався проводити не рідше, ніж один раз на шість місяців контрольне зняття показників лічильників газу (підпункт 6.2.11 пункту 6.1 договору).

У вересні 2015 року ТОВ «Чернівцігаз збут» надіслало позивачу рахунок від 03 вересня 2015 року, в якому зазначено про наявність боргу в сумі 13 738, 42 грн.

Згідно з попередженням ПАТ «Чернівцігаз» від 18 грудня 2015 року станом на 01 липня 2015 року борг становив 7 998,03 грн.

ТОВ «Чернівцігаз збут» також направило позивачу досудову вимогу про сплату заборгованості та попередження про припинення газопостачання, згідно з якою розмір заборгованості за спожитий газ станом на 31 жовтня 2015 року становив 15 602,51 грн.

У лютому 2016 року ТОВ «Чернівцігаз збут» надіслало позивачу рахунок від 15 лютого 2016 року, в якому зазначено про наявність боргу в сумі 17 897, 47 грн.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

У пункті 10 Правил в редакції станом на 1 січня 2014 року було передбачено, що розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється, починаючи з 01 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені Національною комісією регулювання електроенергетики України, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. Застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу використання природного газу (зафіксованого на особових рахунках споживача) у попередньому році. Газопостачальні підприємства проводять щороку станом на 01 січня перерахунок оплати вартості використаного природного газу та суми нарахованих пільг окремо щодо кожного споживача залежно від обсягу використання газу у попередньому році та від диференційованих залежно від річних обсягів споживання роздрібних цін, що діяли в зазначеному році. Якщо за підсумками попереднього року використання природного газу споживачем не відповідає обсягам, на підставі яких визначалась ціна на природний газ, зокрема: у разі перевищення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році (V 2 &gв; V 1), споживач зобов'язаний протягом трьох місяців з дати здійснення перерахунку сплатити газопостачальному підприємству різницю його вартості, розрахунок якої здійснюється за відповідною формулою. У разі зменшення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році (V 2 &?о; V 1), різниця у вартості газу залишається на особовому рахунку споживача і зараховується в рахунок майбутніх платежів. Розрахунок вартості у цьому разі здійснюється за відповідною формулою. Такий перерахунок здійснюється до 01 лютого поточного року. Визначення річного обсягу використання природного газу здійснюється шляхом додавання обсягу використаного природного газу згідно з показниками лічильника з початку попереднього року до зняття показників лічильника у грудні попереднього року та розрахункового обсягу використання природного газу за необліковані дні грудня у разі незняття показників лічильника газу газопостачальним підприємством станом на 1 січня. Розрахунковий обсяг використання природного газу за необліковані дні грудня розраховується як різниця між контрольними зняттями показників лічильника газопостачальним підприємством у січні поточного року та грудні попереднього року, що помножена на кількість днів, не облікованих до 1 січня поточного року, та поділена на кількість днів між зазначеними контрольними зняттями показників лічильника. Розрахунки за надання населенню послуг з газопостачання у разі використання лічильників газу (будинкових або на групу будинків) провадяться відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.

Пунктом 10 Правил, які діяли з квітня 2014 року, було визначено, що газопостачальні підприємства проводять щороку станом на 1 січня перерахунок оплати вартості використаного природного газу та суми нарахованих пільг окремо щодо кожного споживача залежно від обсягу використання газу у попередньому році та від диференційованих залежно від річних обсягів споживання роздрібних цін, що діяли в зазначеному році. Якщо за підсумками попереднього року використання природного газу споживачем не відповідає обсягам, на підставі яких визначалась ціна на природний газ, зокрема: у разі перевищення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році (V2 &gп; V1), споживач зобов'язаний протягом трьох місяців з дати здійснення перерахунку сплатити газопостачальному підприємству різницю його вартості, розрахунок якої здійснюється за відповідною формулою. Визначення річного обсягу використання природного газу здійснюється шляхом додавання обсягу використаного природного газу згідно з показниками лічильника з початку попереднього року до зняття показників лічильника у грудні попереднього року та розрахункового обсягу використання природного газу за необліковані дні грудня у разі незняття показників лічильника газу газопостачальним підприємством станом на 1 січня. Розрахунковий обсяг використання природного газу за необліковані дні грудня розраховується як різниця між контрольними зняттями показників лічильника газопостачальним підприємством у січні поточного року та грудні попереднього року, що помножена на кількість днів, не облікованих до 1 січня поточного року, та поділена на кількість днів між зазначеними контрольними зняттями показників лічильника. Визначення річного обсягу використання природного газу в попередньому році з урахуванням розрахункового обсягу використання природного газу за необліковані дні здійснюється за відповідною формулою.

Розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим. Газопостачальне підприємство має право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів (пункт 17 Правил).

Згідно з пунктом 30 Правил газопостачальне підприємство має право проводити щороку станом на 1 січня та 1 липня разом із споживачем звіряння фактично використаних у попередньому році та першому півріччі поточного року обсягів природного газу з підписанням відповідного акта.

Газопостачальне підприємство зобов'язане визначати на основі обсягів використання природного газу споживачем у попередньому році та першому півріччі поточного року величину роздрібної ціни на природний газ для споживача на поточний рік та відповідно друге півріччя поточного року відповідно до пункту 10 цих Правил, за винятком споживачів, які проживають у багатоквартирних будинках та використовують природний газ для приготування їжі та/або підігріву води (пункту 32 Правил).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03 квітня 2014 року № 420 (втратила чинність 01 квітня 2015 року) затверджено роздрібні ціни на природний газ, що використовується для потреб населення за умови, що обсяг споживання природного газу не перевищує 6 тис. куб. м на рік за наявності газових лічильників, - 1,788 гривень за 1 куб. м та за умови, що обсяг споживання природного газу перевищує 6 тис. куб. м на рік за наявності газових лічильників, - 3,645 за 1 куб. м.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що надані ОСОБА_1 докази не підтверджують факт неправильного нарахування їй плати за послуги з газопостачання.

Суди повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 315 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про доведеність того, що відповідачами неправильно вівся облік спожитого нею газу, оскільки у 2014 році ОСОБА_1 спожито 5 584 куб. м газу, що не перевищує річного ліміту, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною першою статті 58 ЦПК України 2004 року передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами першої та апеляційної інстанцій дано належну оцінку наданим сторонами розрахункам обсягу спожитого газу та встановлено, що у 2014 році ОСОБА_1 спожила понад 6 тис. куб. м газу. Тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для проведення перерахунку за ціною, яка встановлена для осіб, що спожили менше 6 тис. куб. м газу за рік.

Посилання заявника на те, що порушення строку сплати за газ жодним чином не впливає на його фактично спожитий обсяг, є неспроможними, оскільки позивачем не доведено факту споживання нею обсягу газу, що не перевищував 6 тис. куб. м за рік.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівців від 12 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак Г. І. Усик