Постанова

Іменем України

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 325/569/17

провадження № 61-26410св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Україна»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року в складі судді Апалькової О. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Україна» (далі - СВК «Агрофірма «Україна», кооператив) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2010 року задоволено цивільний позов СВК «Агрофірма «Україна» та стягнуто з відповідача на користь кооперативу 28 622,32 грн майнової шкоди, однак грошові кошти відповідач повністю не сплатив.

Посилаючись на статтю 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь за період з 01 березня 2017 року по 11 квітня 2017 року 36,33 грн 3 % річних та за період лютий - березень 2017 року 296,59 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року провадження у даній справі закрито. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СВК «Агрофірма «Україна» 3 040 грн витрат на правову допомогу та 1 600 грн судового збору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем після пред'явлення позову, тому вимога позивача про відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу за рахунок відповідача є частково правомірною.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Витрати представника позивача адвоката Соловйова В. М. на проїзд до місця розгляду справи в іншому населеному пункті, на приватному автомобілі не підлягають компенсації.

У касаційній скарзі, поданій 06 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, СВК «Агрофірма «Україна» просить змінити ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача 1 494,87 грн витрат на правову допомогу, скасувати ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року і постановити нову ухвалу про стягнення вказаних коштів з відповідача на користь позивача.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвала апеляційного суду є незаконними та необґрунтованими, постановлені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Позивач відповідно до умов укладеного між кооперативом та адвокатом Соловйовим В. М. 10 січня 2017 року договору № 20 про надання правової допомоги, оплатив пов'язаний з явкою позивача у судові засідання проїзд адвоката на власному автомобілі Honda Accord з міста Запоріжжя до смт Приазовське Запорізької області в розмірі 1 494,87 грн. Однак суди безпідставно відмовили СВК «Агрофірма «Україна» у стягненні з відповідача цих витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 05 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали зПриазовського районного суду Запорізької області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Предметом касаційного перегляду є ухвали суду першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у стягненні з ОСОБА_4 на користь СВК «Агрофірма «Україна» витрат на правову допомогу пов'язаних з витратами на паливо необхідне для проїзду адвоката на власному автомобілі Honda Accord з міста Запоріжжя до смт Приазовське Запорізької області у судові засідання призначені у цій справі, в розмірі 1 494,87 грн. В іншій частині судові ухвали не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, щоу квітні 2017 року СВК «Агрофірма «Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на свою користь за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 березня 2017 року по 11 квітня 2017 року 36,33 грн 3 % річних та 296,59 грн інфляційних втрат.

19 травня 2017 року ОСОБА_4 сплатив на рахунок СВК «Агрофірма «Україна» 332,92 грн.

31 травня 2017 року позивач звернувся із заявою про відмову від позову у зв'язку зі сплатою відповідачем заявлених у позові грошових коштів та просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу та судовий збір.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) у разі відмови позивача від позову понесені витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до статті 85 ЦПК України (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ» (в редакції на час розгляду справи судами) витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати, які позивач кваліфікує як витрати, пов'язані з переїздом адвоката до іншого населеного пункту, не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, що унеможливлює їх відшкодування в порядку, встановленому цивільним процесуальним законом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що компенсація витрат на

придбання палива для особистого транспорту адвоката не передбачена.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права та тлумаченні норм закону на свою користь.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року в оскаржуваній частині та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат