ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/306/18 Справа № 213/1934/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року, яка постановлена суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4, заборонити їм та будь - яким особам, які будуть діяти від їх імені або в їхніх інтересах, передавати вищезазначене майно в іпотеку, найм (оренду) іншим особам; заборонити суб'єктам державної реєстрації прав здійснювати будь - які реєстраційні дії стосовно цього майна.

В обґрунтування заяви вказано, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 04 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, на неповноту встановлення оставин, які мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на її думку, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що в провадженні Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Дацко Ярослав Олексійович про визнання недійсними договорів купівлі - продажу.

02 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Як на підставу забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4.

ОСОБА_1 посилається на те, що він позбувся права власності на нерухомість поза своїм волевиявленням, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заяву подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, а саме у порушення п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві не зазначені обґрунтування необхідності забезпечення позову, обґрунтування необхідності застосування саме арешту майна та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування положення ч. 9 ст. 153 ЦПК та повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому.

Отже, за змістом зазначених вище норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Частиною першою статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На думку колегії суддів, повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що позивачем не підтверджені обставини, викладені в заяві та не доведено обґрунтованість припущення того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому, повертаючи заяву позивачу, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 153 ЦПК України, не викликав позивача, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням.

Таким чином, повертаючи заяву про забезпечення позову, судом першої інстанції не перевірено необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановлено факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірено можливість часткового задоволення заяви позивача в межах заявлених вимог, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову, а тому ухвала від 04 липня 2018 року, як постановлена з порушенням зазначених норм процесуального права, підлягає скасуванню з передачею питання щодо заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до вимог ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без дотримання норм процесуального права, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню, з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року скасувати та матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову направити до суду першої інстанції для вирішення заяви, згідно вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: