Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 513/1316/16-ц

провадження № 61-491св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Саратська районна спілка споживчих товариств, дочірнє підприємство «Ринок Саратської райспоживспілки»,

треті особи: Одеський обласний комітет професійних спілок працівників споживчої кооперації, Саратський районний комітет профспілки працівників споживчої кооперації,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Саратської районної спілки споживчих товариств на рішення Саратського районного суду Одеської області від 27 липня 2017 року у складі судді Бучацької А. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року у складі суддів: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А., Цюра Т. В.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Саратської районної спілки споживчих товариств, дочірнього підприємства «Ринок Саратської райспоживспілки» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначав, що з 17 червня 2014 року він працював директором дочірнього підприємства «Ринок Саратської райспоживспілки» (далі - ДП «Ринок Саратської РСС»). Розпорядженням голови правління Саратської районної спілки споживчих товариств від 18 листопада 2016 року № 23 та наказом ДП «Ринок Саратської РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 його звільнено за прогул. Разом з тим, факт його відсутності на роботі 19, 22 та 23 жовтня 2016 року не був встановлений та належним чином документований, акти про відсутність його на роботі не містять фактичних даних та є недопустимими доказами. Прогулів без поважних причин 19, 22 та 23 жовтня 2016 року він не вчиняв. В наказах не конкретизовано, в який саме день, час, якого місяця та року він був відсутній на роботі без поважних причин, які саме дні є днями прогулу, не визначено час прогулу, а також порядок оплати цих днів. При звільненні його з роботи відповідачами порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, письмове пояснення від нього не витребувано; рішення про звільнення прийнято без згоди профспілкового комітету; відповідач не врахував його попередню сумлінну роботу.

Внаслідок незаконного звільнення йому завдано моральної шкоди в розмірі 25 тис. грн, оскільки він був позбавлений права на отримання заробітку, погіршився його матеріальний стан, стан здоров'я, порушені нормальні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими його людьми. Він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, під час розгляду справи з'ясувалось, що він не є членом професійної спілки ДП «Ринок Саратської РСС», проте з його заробітної плати безпідставно (без відповідної заяви про вступ до зазначеної професійної спілки, без заяви про відрахування із заробітної плати членських внесків) відраховувалися членські внески за період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно, у загальній сумі 1 006 грн 51 коп., яка має бути стягнута з ДП «Ринок Саратської РСС». Зазначена сума є заборгованістю із заробітної плати, а тому просив стягнути з відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на дату постановлення рішення суду.

Посилаючись на викладені обставини, позивач остаточно просив: визнати недійсними та скасувати постанови правління Саратської РССТ № 18 від 01 листопада 2016 року та № 22 від 18 листопада 2016 року; визнати недійсним та скасувати розпорядження голови правління Саратської РССТ від 18 листопада 2016 року № 23 та наказ ДП «Ринок Саратської РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 про його звільнення за прогул; поновити його на роботі на посаді директора ДП «Ринок Саратської РСС» з 18 листопада 2016 року; визнати недійсним запис від 18 листопада 2016 року № 13 в його трудовій книжці про звільнення за прогул без поважних причин; стягнути з ДП «Ринок Саратської РСС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 31 588 грн та ненараховану і невиплачену заробітну плату за 23 жовтня 2016 року у розмірі 149 грн; стягнути з ДП «Ринок Саратської РСС» на його користь невиплачену заробітну плату у сумі 1 006 грн 51 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на дату постановлення рішення суду у сумі 31 588 грн; стягнути з Саратської РССТ на його користь 25 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з відповідачів на його користь судовий збір.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 27 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано постанову правління Саратської районної спілки споживчих товариств № 18 від 01 листопада 2016 року. Визнано незаконною та скасовано постанову правління Саратської районної спілки споживчих товариств № 22 від 18 листопада 2016 року «Про розірвання трудового договору з ініціативи власника». Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови правління Саратської районної спілки споживчих товариств від 18 листопада 2016 року № 23 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ДП «Ринок Саратської райспоживспілки» за прогул без поважних причин. Визнано незаконним та скасовано наказ дочірнього підприємства «Ринок Саратської райспоживспілки» від 18 листопада 2016 року № 42 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора дочірнього підприємства «Ринок Саратської райспоживспілки» за прогул без поважних причин. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора дочірнього підприємства «РинокСаратської райспоживспілки» з 18 листопада 2016 року. Стягнуто з дочірнього підприємства «Ринок Саратської райспоживспілки» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2016 року по 27 липня 2017 року у розмірі 31 737 грн, ненараховану та невиплачену заробітну плату за 23 жовтня 2016 року у сумі 149 грн, безпідставно утримані із заробітної плати профспілкові членські внески у загальній сумі 1 006 грн 51 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в наказі про звільнення позивача не конкретизовано, коли конкретно (якого числа, місяця та року) ОСОБА_1 був відсутній на роботі та протягом якого часу. В актах про відсутність ОСОБА_1 на роботі від 19, 22 та 23 жовтня 2016 року не вказано, з якої години та до якої години 19 жовтня 2016 року та 22 жовтня 2016 року позивач був відсутній на роботі. Крім того, згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ДП «Ринок Саратської РСС» перерва на обід в ДП «Ринок Саратської РСС» триває з 13 до 14 години. В табелі обліку робочого часу за жовтень 2016 року 19 та 22 жовтня 2016 року у ОСОБА_1 прогули (ПР) взагалі не позначені. 23 жовтня 2016 року головою правління Саратської райспоживспілки ОСОБА_3, касиром ДП «Ринок Саратської РСС» ОСОБА_4 та охоронцем ринка ОСОБА_5 складено акт про те, що 23 жовтня 2016 року о 08 годині голова правління перевірив присутність на роботі директора ринка ОСОБА_1, зробив обхід по всій території ринка, опитав ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які повідомили, що ОСОБА_1 на роботу не приходив. 23 жовтня 2016 року о 12.30, 14.00, 16.00 год. ОСОБА_1 на роботі не з'являвся, на телефонні дзвінки не відповідав, був відсутній на роботі протягом усього робочого дня 23 жовтня 2016 року. Разом з тим, показами свідків підтверджується, що 23 жовтня 2016 року ОСОБА_1 не працював у своєму робочому кабінеті, розташованому в адмінбудівлі ДП «Ринок Саратської РСС», а протягом робочого дня перебував в магазині ОСОБА_6, розташованому на території ДП «РинокСаратської РСС», де працював з бухгалтерськими документами та готував заяву до Саратського відділення поліції. Факт написання ОСОБА_1 заяви до Саратського відділення поліції підтверджується витягом з кримінального провадження від 12 листопада 2016 року, відповідно до якої відомості про кримінальне правопорушення були внесені за заявою ОСОБА_1 У зв'язку із незаконністю звільнення з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. ОСОБА_1 не був членом первинної профспілкової організації ДП «Ринок Саратської РСС» та заяви на утримання із його заробітної плати профспілкових внесків не писав, а тому відповідач безпідставно утримав із його заробітної плати 1 006 грн 51 коп., які підлягають стягненню з відповідача ДП «Ринок Саратської РСС» на користь позивача. Позивачем в судовому засіданні не доведено та не підтверджено документально, що погіршення стану здоров'я сталося саме внаслідок незаконного звільнення (відсутній висновок лікаря). Тому підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 25 тис. грн відсутні. Вимоги позивача щодо визнання недійсним запису в його трудовій книжці не підлягають задоволенню, оскільки після поновлення на роботі відповідач повинен зробити відповідний запис у трудовій книжці позивача про визнання його звільнення за прогул незаконним.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що розпорядженням голови правління Саратської РССТ від 18 листопада 2016 року № 23 та наказом ДП «РинокСаратської РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 позивача звільнено з посади директора ДП «Ринок Саратської РСС» за прогул, при цьому у розпорядженні не конкретизовано, коли саме позивач вчинив прогул. 23 жовтня 2016 року ОСОБА_1 працював не у своєму робочому кабінеті, розташованому в адмінбудівлі ДП «Ринок Саратської РСС», а протягом робочого дня перебував в магазині ОСОБА_6, розташованому на території ДП «Ринок Саратської РСС», де працював з бухгалтерськими документами та готував заяву до Саратського відділення поліції з приводу виявлених ним порушень фінансової дисципліни керівництвом Саратської РСС. Вказану заяву позивач подав до Саратського відділення поліції 12 листопада 2016 року, і за якою до ЄДРР було внесено дані про кримінальне правопорушення. Судом першої інстанції о повно і об'єктивно встановлені обставини справи, і з урахуванням вимог закону встановленим фактам дана належна правова оцінка.У частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, рішення суду не оскаржується, а тому підстави для перегляду його у цій частині - відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, Саратська районна спілка споживчих товариств просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі 19, 22 та 23 жовтня 2016 року без поважних причин, що підтверджується відповідними актами. Крім того, не встановлено обставини, які викликали необхідність роботи ОСОБА_1 23 жовтня 2016 року в іншому приміщенні, що належить іншій фізичній особі, враховуючи те, що директор ринку має свій окремий кабінет в адміністративній будівлі ринку. ОСОБА_1 мотивував таку необхідність тим, щоб його не бачили співробітники ринку. Суди не встановили, яку саме трудову функцію виконував директор ринку, про яку не мали знати співробітники ринку. Крім того, заява про кримінальне правопорушення зареєстрована 12 листопада 2016 року, що спростовує факт її написання 23 жовтня 2016 року. З метою об'єктивного розгляду апеляційної скарги Саратської РССТ заявник просив суд витребувати у слідчого дані про те, чи не отримував він в межах кримінального провадження від оператора мобільного зв'язку інформацію щодо місцяперебування свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також позивача 22 та 23 жовтня 2014 року. Проте у задоволенні вказаного клопотання суд відмовив, чим позбавив заявника можливості підтвердити свої заперечення проти позову.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що з 17 червня 2014 року ОСОБА_1 працював директором ДП «Ринок Саратської РСС». Розпорядженням голови правління Саратської РССТ від 18 листопада 2016 року № 23 та наказом ДП «Ринок Саратської РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 його звільнено з посади директора ДП «Ринок Саратської РСС» за прогул (у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин продовж робочого дня) без поважних причин. Днями прогулів вказано 19, 22, 23 жовтня 2014 року.

Згідно пункту 5.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «Ринок Саратської РСС» на підприємстві встановлюється шестиденний робочий тиждень тривалістю 40 год.: початок роботи - 8.00, кінець роботи - 16.00, перерва на обід - 13.00-14.00, вихідний- понеділок.

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Робоче місце працівника ? це певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв'язку із засобами праці, що дозволяє розглядати робоче місце як місце докладання робочої сили працівників.

Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов'язків.

Таким чином, прогулом слід вважати відсутність працівника не просто на робочому місці, а на роботі. Відсутність працівника за фіксованим робочим місцем за умови, що він виконує трудові функції на території підприємства, не є прогулом.

Враховуючи те, що згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ДП «Ринок Саратської РСС» перерва на обід в ДП «Ринок Саратської РСС» триває з 13 до 14 години, а в табелі обліку робочого часу 19 та 22 жовтня 2016 року у ОСОБА_1 прогули (ПР) не позначені, колегія суддів погоджується із висновками судів про недоведеність вчинення ОСОБА_1 прогулів 19 та 22 жовтня 2016 року.

Відсутність ОСОБА_1 на роботі 23 жовтня 2016 року спростована показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що 23 жовтня 2016 року ОСОБА_1 не працював у своєму робочому кабінеті, розташованому в адмінбудівлі ДП «Ринок Саратської РСС», а протягом робочого дня перебував в магазині ОСОБА_6, розташованому на території ДП «Ринок Саратської РСС», де працював з бухгалтерськими документами та готував заяву до Саратського відділення поліції.

Враховуючи те, що із доказів у справі, які оцінено за належністю, достовірністю та достатністю, та нова оцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлено обставини перебування ОСОБА_1 на території ДП «Ринок Саратської РСС» 23 жовтня 2016 року, колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що 23 жовтня 2016 року позивач був на роботі та прогулу не вчиняв.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Саратської районної спілки споживчих товариств залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 27 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик