Справа № 750/4854/15-ц Провадження № 22-ц/795/909/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Губар В. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Вінгаль В.М., Онищенко О.І.

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, та не брав у часті у справі ОСОБА_2

Заявник Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3

Стягувач ОСОБА_4

Боржник ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2018 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 30 травня 2018 року

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням, в якому просив звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_5, а саме: 3 - кімнатну квартиру, загальною площею - 66,8кв.м., житловою площаею - 44,2 кв.м., адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1, яке належить боржнику на підставі договору купівлі продажу від 22 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 3705, при виконанні виконавчого листа за рішенням суду № 750/4854/15-ц, № 2/750/78/16, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 09 лютого 2017 року

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2018 року подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_5, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, а саме: 3 - кімнатну квартиру, загальною площею - 66,8 кв.м., житловою площею - 44,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить боржнику на підставі договору купівлі продажу від 22 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 3705, при виконанні виконавчого листа за рішенням суду № 750/4854/15-ц, № 2/750/78/16, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 09 лютого 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який не брав участі у справі, просить прийняти нову постанову, якою в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника відмовити в повному обсязі; зняти арешт з нерухомого майна - з 3 - кімнатної квартири загальною площею - 66,8 кв.м., житловою площею - 44,2 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що 17 серпня 2009 року був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ним, ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 за 893550 грн. Як вказує апелянт, зазначена квартира згідно з реєстраційним посвідченням № 009404 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна зареєстрована за ним, що є належним доказом права власності на спірну квартиру.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції належним чином не було перевірено, за ким зареєстровано право власності на спірну квартиру та порушено його право власності.

Апелянт ОСОБА_2 також посилається на те, що у спірній квартирі зареєстровані його дружина ОСОБА_7 та малолітня дитина ОСОБА_8 і належна йому, ОСОБА_7 квартира є єдиним житлом для його родини.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції порушені правила підсудності справи, оскільки спірна квартира знаходиться в м. Києві, то в силу положень ч. ст.. 30 ЦПК України зазначена справа повинна була розглядатись за місцем знаходження спірного майна.

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками розгляду справи не подавались.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника, суд першої інстанції, керуючись ч. 10 ст. 440 ЦПК України, виходив з того, що боржником у добровільному порядку вимоги стягувача не задоволено, а тому наявні підстави для звернення стягнення на належне боржникові майно.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено, що 09 лютого 2017 року Деснянським районним судом м. Чернігова виданий виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за розпискою від 14.03.2006 року в розмірі 39150 доларів США (еквівалентну 810013 грн. 50 коп. за курсом НБУ) на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 січня 2017 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 від 18 травня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Зазначені обставини сторонами не заперечувались та не спростовувались.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами., прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до частини 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно частини 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Частиною 11 статті 440 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку є лише факт невиконання рішення.

Звертаючись до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника, приватний виконавець ОСОБА_3 посилався на те, що спірна квартира АДРЕСА_2 належить боржнику ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.07.2005 року.

Проте, перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що при вирішенні питання про звернення стягнення на майно боржника суд першої інстанції помилково та передчасно дійшов висновку про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно ОСОБА_5, не врахувавши при цьому той факт, що власником спірної квартири є не ОСОБА_5, а ОСОБА_2, який, будучи власником спірної квартири, усупереч приписам ст.ст. 12, 51, 440 ЦПК України не був залучений до участі у справі в якості сторони.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено, що 17 серпня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі продажу, за умовами якого ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_3. Зазначений дговір купівлі-продажу, виходячи з презумпції правомірності правочину, є чинним і ніким не спростований і не оскаржувався.

Право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням від 18 серпня 2009 року (а.с. 56 Т. 2) та Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 60 Т. 2).

Окрім того, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 26 вересня 20218 року ОСОБА_2 є одноосібним власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2009 року.

Відтак, апеляційний суд не може визнати достовірно доведеним і безсумнівним той факт, що ОСОБА_5 є власником спірної квартири, на яку звернуто стягнення приватним виконавцем.

Зазначені обставини, які мають значення при вирішенні цієї справи, не були з»ясовані і не досліджувались судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи.

Сукупність досліджених обставин справи та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що ухвала суду першої інстанції, якою звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_4, безпосередньо стосується законних прав та обовязків її власника ОСОБА_2, який не був залучений до участі у справі.

Зважаючи, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі в справі іншої особи, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2018 року - скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що вимоги апелянта ОСОБА_2 про закриття провадження у справі не можуть бути задоволені апеляційним судом, оскільки відсутні передбачені ст. 255 ЦПК України підстави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2018 року скасувати.

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: