ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Херсон

Номер справи: 766/1343/18

Номер провадження: 22-ц/819/17/18

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Вейтас І.В.,

Склярської І.В.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Одеський державний екологічний університет,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року у складі судді Прохоренко В.В.,

встановив:

25 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Херсонського гідрометеорологічного технікуму Одеського державного екологічного університету з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що з 02 січня 2013 року працювала на посаді викладача спеціальних дисциплін Херсонського гідрометеорологічного технікуму.

Наказом директора Херсонського гідрометеорологічного технікуму №72 від 27 червня 2017року попереджена про можливе наступне звільнення у зв'язку із скороченням педагогічного навантаження на 2016-2017 навчальний рік, та наказом за № 97 від 23 серпня 2017 року звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Вважаючи звільнення незаконними, проведеним у порушення положень ст.42 КЗпП України, оскільки відповідач за наявності вільних годин по відповідним дисциплінам, запропонував їй позаштатну посаду, яка фактично є роботою за сумісництвом. На момент звільнення курс «культурологія», який вона викладала не був виведений із навчальної програми, зменшення навчальних годин не значне, а навчальні години, були розподілені між адміністративними працівниками. Також, відповідач не врахував її переважне право на залишення на роботі, оскільки вона єдиний з викладачів технікуму має профільну освіту для викладання курсу «культурологія».

Під час скорочення відповідачем було допущено порушення приписів ст.43 КЗпП України, подання власника про звільнення має розглядатися у присутності працівника або у відсутності за його письмовою згодою, в порушення зазначеної норми права вона не була повідомлена про розгляд подання профспілковим комітетом.

Незаконним звільненням їй заподіяно моральних страждань, вона має неповнолітню дитину ОСОБА_5, 2002 року народження, яка потребує постійного лікарського догляду та лікування, залишившись без роботи та засобів існування, вона зазнала душевних хвилювань, відчуття зневіри та відчаю, що потребувало значних зусиль для відновлення порушеного права, моральну шкоду оцінює в 10 000,00 грн.

Враховуючи наведене позивачка просила поновити строк для звернення до суду, який вона пропустила у зв'язку з хворобою сина та своїм лікуванням; поновити її на посаді викладача Херсонського гідрометеорологічного технікуму Одеського державного екологічного університету; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 10 000,00 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 замінено неналежного відповідача Херсонський гідрометеорологічний технікум на належного відповідача Одеський державний економічний університет.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду. В задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеського державного екологічного університету про поновлення на роботі, стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що звільнення позивача проведено з дотриманням законодавства. У відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема, скорочення чотирьох ставок педагогічних працівників. При звільненні за п.1 ст. 40 КЗпП України відповідачем дотриманий порядок вивільнення працівників визначений законом: відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України позивачка своєчасно попереджена про наступне вивільнення; позивачці запропоновано усі вакантні посади, які мали місце в технікумі протягом цього періоду і існували на день звільнення, у тому числі посаду викладача з погодинною оплатою, проте вона відмовилася від запропонованої посади; відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України позивачка звільнена з посади після отримання роботодавцем згоди профспілкового комітету на таке звільнення. Педагогічне навантаження позивачки розподілене між іншими викладачами технікуму, які мають більший педагогічний стаж роботи та вищі категорії, а тому доводи що вона має переважене право на залишення на роботі як єдиний викладач, який має профільну освіту для викладення курсу «Культурологія» судом не прийняті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що мали місце зміни в організації праці, а саме зменшено посад викладачів з 35 ставок на 26 ставки порівняно з штатним розписом 2016 року не відповідає обставинам справи. Після її звільнення її роботу в тому самому обсязі та тих самих умовах продовжували виконувати інші викладачі та викладачі сумісники. Жодних змін як в організації виробництва (роботи), так і змін і штатному розписі, які б обумовлювали скорочення її посади викладача не відбулося. Крім того, маючи дві вищі освіти та шість років викладацького стажу вона мала суттєву перевагу поряд з іншими викладачами, які не були звільнені .

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Одеський державний екологічний університет, заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2, зазначив, що на його думку ухвала суду є законною та обґрунтованою. Звільнення ОСОБА_2 відбулося з дотриманням вимог законодавства. Позивачка була своєчасно попереджена про наступне вивільнення, їй було запропоновано зайняти одну із наявних на той час восьми вакансій, була отримана згода профспілкового комітету за її звільнення. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення рішення суду без змін.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представники Одеського державного екологічного університету Кіріяк С.Г., Яценко М.М., Лянзберг О.В. та Сєдова Н.М. зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до Положення затвердженого ректором Одеського державного екологічного університету 11 липня 2014 року про Херсонський гідрометеорологічний технікум Одеського державного екологічного університету (далі ХГТ ОДЕКУ) не є юридичною особою, а є структурним підрозділом ОДЕКУ.

До педагогічних працівників ХГМТ ОДЕКУ відносяться викладачі Технікуму та інші працівники, віднесені до цих категорій згідно постанови Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.200. Посади педагогічного складу інженерно-технічного, адміністративного, допоміжного, виробничого та іншого персоналу передбачаються чинним законодавством та штатним розписом Технікуму.

Як вбачається з копії трудової книжки, та не заперечується сторонами у справі, ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, працюючи з 01 січня 2013 року на посаді викладача, відповідно до наказу ХГМТ ОДЕКУ від 02 січня 2013 року №1. Наказом ХГМТ ОДЕКУ № 17 від 17 березня 2015 року їй присвоєна кваліфікаційна категорія «Спеціаліст другої категорії» (а.с.4,33).

Відповідно до затвердженого Міністерством освіти і науки України штатного розпису ХГМТ ОДЕКУ на 2016 рік (введений в дію з 01.12.2016) у штаті Технікуму рахувалося 35.02 ставки викладачів із фондом заробітної плати 95793.12грн на місяць (а.с.34-37).

Відповідно до затвердженого Міністерством освіти і науки України штатного розпису ХГМТ ОДЕКУ на 2017 рік (введений в дію з 01.01.2017) у штаті Технікуму рахувалося 26.42 ставки викладачів із фондом заробітної плати 113919.367грн(а.с.38-42).

Наказом ХГМТ ОДЕКУ від 27 червня 2017 року № 72 ОСОБА_2 попереджена про наступне можливе звільнення 28 серпня 2017 року та з метою працевлаштування запропоновано ОСОБА_2 переведення на погодинну оплату (а.с.50).

Підписатися про ознайомлення з даним наказом ОСОБА_2 відмовилась, у зв'язку із чим комісією у складі п'яти працівників ХГМТ ОДЕКУ складений акт про відмову від підпису про ознайомлення з наказом (а.с.52).

29 червня 2017 року ОСОБА_2 попереджена під підпис про вивільнення (а.с.51, 59).

Наказом ХГМТ ОДЕКУ № 73 від 20 червня 2017 року ОСОБА_2 запропоновані вакантні посади: юриста; електрика; фахівця з профорієнтаційної роботи І-категорії; робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків; адміністратора бази даних електронної бібліотеки; слюсаря-сантехніка; прибиральника території; викладача з погодинною формою оплати. З запропонованими посадами ОСОБА_2 не погодилася (а.с.53).

27 червня 2017 року директор ХГМТ ОДЕКУ Кіріяк С.Г. звернулась до профспілкового комітету ХГМТ ОДЕКУ про можливість скорочення посади ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.57).

В той же день, 27 червня 2017 року, у відсутність ОСОБА_2, профспілковий комітет ХГМТ ОДЕКУ, ухвалив про відсутність підстав для заперечень стосовно можливості скорочення посади ОСОБА_2 (а.с.56)

Наказом ХГМТ ОДЕКУ від 23 серпня 2017 року № 97 ОСОБА_2 звільнена з займаної посади викладача з 29 серпня 2017 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату(а.с.60).

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 під час розгляду справи трудову книжку отримала в день звільнення, 29 серпня 2017 року.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статі 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначений статтею 49-2 КЗпП України, згідно якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці(ч.1). При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч.2). Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ч.3).

Згідно ч. 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до вимог частини 1 статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Частиною 2,3 цієї ж статті встановлено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема скорочення чотирьох ставок педагогічних працівників.

Вказаний висновок ґрунтується на штатному розписі ХГМТ ОДЕКУ на 2017 рік, згідно якого у 2017 році відбулося скорочення штатних посад викладачів на 32.6% - з 35.2 ставки у 2016 році до 26.42 ставок у 2017 році.

Однак як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наказу № 72 від 27 червня 2017 року, повідомлення ОСОБА_2 № 5 від 27 червня 2017 року «Про заплановане вивільнення», письмового подання до профспілкового комітету щодо скорочення педагогічного працівника від 27 червня 2017 року, та пояснень представників ХГМТ ОДЕКУ даних під час розгляду справи, підставою скорочення штату педагогічних працівників стало саме скорочення педагогічного навантаження на 2016-2017 роки на 2880 годин (4 ставки педагогічних працівників).

Відповідно до наданих суду штатних розписів на грудень 2016 року та на 2017 рік кількість ставок викладачів зменшена з 35.02 ставок до 26.42ставок.

Як на час визначення педагогічного навантаження на 2016-2017 навчальний рік, так і на час затвердження штатного розпису, питання щодо скорочення штату відповідачем не вирішувалося.

Незважаючи на скорочення педагогічного навантаження, на яке посилається відповідач, як на підставу скорочення штату, весь 2016-2017 навчальний рік ХГМТ ОДЕКУ відпрацювало без скорочення штату педагогічних працівників.

Будь-яких доказів, що на час звільнення ОСОБА_2 29 серпня 2017 року мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату ХГМТ ОДЕКУ на 2017-2018 навчальний рік, відповідачем суду не надано.

Звільнення працівника з підстав скорочення штату, яке відбулося раніше, законодавством не передбачено.

А отже колегія суддів вважає, що підстави визначені законом для звільнення ОСОБА_2 з 29 серпня 2017 року за п.1 ст. 40 КЗпП України були відсутні, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України є підставою для поновлення працівника на роботі.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при розгляді подання директора ХГМТ ОДЕКУ про звільнення позивача профспілковим комітетом ХГМТ ОДЕКУ допущені порушення вимог частини 3 ст. 43 КЗпП України, щодо розгляду подання у присутності працівника, на якого воно внесено.

З протоколу засідання профспілкового комітету №6 від 27 червня 2017 року вбачається, що подання про скорочення ОСОБА_2 було розглянуто у відсутність останньої, при цьому будь-яких відомостей про наявність її письмової заяви про розгляд подання у її відсутність матеріали справи не містять.

Однак, відповідно до вимог частини 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поновлюючи позивачу строк звернення до суду суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними, оскільки позивач оскаржувала своє звільнення в позасудовому порядку.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, оскільки вказаний висновок суду не ґрунтується, а ні на доводах позивача щодо причин пропуску строку, а ні на доказах, що містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звільнена з 29 серпня 2017 року на підставі наказу №97 від 23 серпня 2017 року, з яким вона була ознайомлена.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 трудова книжка нею була отримана в день звільнення, 29 серпня 2017 року.

Із позовною заявою про поновлення її на роботі позивачка звернулася до суду лише 25 січня 2017 року, майже через п'ять місяці після свого звільнення, тобто з пропуском місячного строку, встановленого законом.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень ОСОБА_2 даних суду апеляційної інстанції, причиною пропуску строку звернення до суду є хвороба сина та проходження нею лікування.

З наданих ОСОБА_2 доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду вбачається, що син позивачки ОСОБА_5 2002 року, народження, відповідно до виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 207905 та № 213160, знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені КЗ «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» в період часу з 24 лютого 2017 року по 13 березня 2017 року та з 19 червня 2017 року до 03 липня 2017 року у зв'язку із закритим дистальним остеоепіфізеолізом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням(а.с.8-9). В період між перебуванням на стаціонарному лікуванні ОСОБА_5 був направлений на ЛКК для вирішення питання про навчання на дому(до 14.04.2017) та звільнення від уроків фізичного виховання, а також звертався до травматолога за місцем проживання (а.с.10). 28 листопада 2017 року, відповідно до консультативного висновку спеціаліста ОСОБА_5 звертався за медичною допомогою з приводу укушених ран (а.с.11 на звороті) 08 листопада 2017 року ОСОБА_5 визначена спеціальна група по фізкультурі на 2017-2018 навчальний рік (а.с.11).

Відповідно до довідки ЛКК КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» № 63/4 від 12 січня 2018 року ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Інституті педіатрії, акушерства та гінекології АСН України м. Київ з 22 листопада 2017 року по 04 грудня 2017 року(а.с.12).

Враховуючи надані позивачем докази колегія суддів вважає, що підстави вважати, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з поважних причин, відсутні. Так, з наданих позивачем доказів не вбачається, що протягом строку визначеного законом для звернення до суду, а саме з 30 серпня 2017 року по 29 вересня 2017 року існували об'єктивні обставини, які унеможливлювали б її звернення до суду за захистом свого права.

З наданих позивачкою медичних документів вбачається, що її син отримав травму та проходив лікування ще до її звільнення, а вона особисто знаходилася на стаціонарному лікуванні вже після спливу визначеного законом строку звернення до суду.

Тривале лікування сина, до звільнення позивачки з роботи, та її особисте лікування після спливу строку звернення до суду, не може бути визнано поважною причиною пропуску такого строку.

Враховуючи, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП України пропущений без поважних причин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст.367, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2018 року

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

І.В. Склярська