Справа № 301/877/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

В особі головуючої судді Даруда І.А.

при секретарі Сатін Н.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Посилаючись на те, що вона з 01.03.2011 року працювала в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Виноградівському районі на посаді провідного спеціаліста з питань відшкодування шкоди потерпілим.

Наказом № 4а-К від 06.04.2004 року її переведено до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Іршавському районі на посаду провідного спеціаліста з питань відшкодування шкоди потерпілим.

З 01.01.2005 року її переведено на посаду головного спеціаліста з питань відшкодування шкоди потерпілим відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професфйних захворювань України в Іршавському районі, що стверджує наказом № 2-К від 01.01.2015 року.

Наказом № 25-ос від 29.09.2014 року у звязку зі змінами у структурі і штатному розписі відділення переведена з посади головного спеціаліста з питань відшкодування шкоди потерпілим на посаду головного спеціаліста з питань страхових виплат та медико-соціальних послуг відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Іршавському районі.

В звязку з обєднанням Фонфів соціального страхування 01.08.2017 року, наказом № 119-ос від 26.07.2017 року вона прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Іршавського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області.

25.10.2017 року відповідачем її було надано попередження № 10-11-662, де повідомлялося, що відповідно до ст. 32 Кодексу законів про працю України її попереджають про зміну істотних умов праці з 01.01.2018 року.

26.10.2017 року управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області її попередили, що з 01.01.2018 року не передбачено Іршавське відділення управління, в звязку з чим Іршавське відділення управління підлягає ліквідації, а всі посади скороченню, в звязку з скороченням штату працівників та майбутнього звільнення із займаної посади в звязку з скороченням штату працівників відділення у відповідності з п. 1 ст. 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року.

22.12.2017 року наказом № 332-к начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатської області її звільнено з посади провідного спеціаліста Іршавського відділення з посади провідного спеціаліста Іршавського відділення з 29.12.2017 у звязку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

29 грудня 2017 року її звільнено з роботи у звязку з скороченням штату працівників, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Вважає таке звільнення незаконним, так як вона має 17 річний безперервний стаж роботи у Фонді з перевагою у досвіді та кваліфікації на даному напрямку роботи та має переважне право перед іншими працівниками на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли та жодної іншої посади їй не запропонували, чим порушили її трудові права. Вважає, що строк на звернення до суду нею пропущено з поважних причин, так як відповідач в усному порядку постійно обіцяв їй, що прийме її нароботу і щоб до суду вона не зверталась, тому просить поновити її на роботі на посаді провідного спеціаліста відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Іршавського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області та стягнути з фонду щзаробітну плату за час вимушеного прогулу та 8000,00 гривень моральної шкоди.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що на її думку при скороченні чисельності штату працівників, впершу чергу має враховуватись стаж роботи працівника, в Хустське відділення були переведені працівники, які пропрацювали в Іршавському відділенні набагато менше років, а крім того, при вивільненні їй не запропонували іншої роботи, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши думку позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Положеннями ст. 42 КЗпП України також передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною другою цієї статті передбачений перелік категорій працівників, яким надається перевага при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації в залишенні на роботі.

Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами) розяснив, що, розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення.

Із матеріалів справи та згідно копії трудової книжки (а.с. 9-12) вбачається, що позивачку ОСОБА_1 01.03.2001 року прийнято на роботу провідного спеціаліста з питань відшкодування шкоди потерпілим в відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Виноградівському районі згідно наказу № 02 від 01.03.2001 року. Наказом № 4а-К від 06.04.2004 року переведено на посаду питань відшкодування шкоди потерпілим в відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Іршавському районі. Згідно наказу № 2-К від 01.01.2005 року переведено на посаду головного спеціаліста з питань відшкодування шкоди потерпілим відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професфйних захворювань України в Іршавському районі. Наказом № 25-ос від 29.09.2014 року у звязку зі змінами у структурі і штатному розписі відділення переведено з посади головного спеціаліста з питань відшкодування шкоди потерпілим на посаду головного спеціаліста з питань страхових виплат та медико-соціальних послуг відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Іршавському районі. В звязку з обєднанням Фонфів соціального страхування 01.08.2017 року, наказом № 119-ос від 26.07.2017 року позивачка прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Іршавського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області. Згідно наказу № 322-К від 22.12.2017 року позивачку звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, про що 29 грудня 2017 року зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

26.10.2017 року позивачку ОСОБА_1 ознайомили з попередженням про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та можливе майбутнє звільнення, зазначене підтверджується матеріалами справи (а.с.13, 14) та не оспорюється сторонами.

Отже, відповідно до вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України не пізніше як за два місяці до звільнення відповідач повідомив позивачку про наступне вивільнення у звязку із скороченням штатної одиниці, яку вона займає.

Відповідно до ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України позивачу не було запропоновано іншу роботу у звязку із відсутністю наявних, тобто вакантних посад, що стверджується інформаційними довідками (а.с. 39, 91) та визнається сторонами. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами), суд не повинен обговорювати питання про доцільність перестановки (перегрупування) працівників.

Правова позиція про те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому саме наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

Викладене свідчить про те, що позивач відповідно до вимог ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України 26.10.2017 року попереджений про наступне вивільнення у звязку із скороченням чисельності (штату) відповідачем.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року № 50 затверджено структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області відноситься до робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування (далі - виконавча дирекція), а його відділення є відокремленими підрозділами управління.

Згідно Постанови 50 у структурі управління створено 6 його відокремлених підрозділів. До структури управління не увійшли два відділення серед них і Іршавське. Структура управління вводилась в дію з 01.01.2018 року.

В зв'язку з цим функції та завдання Фонду щодо соціального страхування на території Іршавського району з 01.01.2018 року покладались на Хустське відділення.

Станом на 01.10.2017 року у Іршавському відділенні по штату значилось 17 штатних одиниць в тому числі і провідний спеціаліст відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників. Відповідно до постанови правління № 50 Іршавське відділення підлягало ліквідації, а всі працівники відділення вивільненню. Посада провідного спеціаліста відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників, на яку претендує позивач, виведена зі штату управління взагалі.

По штатному розпису станом на 29.12.2017 р. в управлінні та відділеннях значилось 192 штатні одиниці, а у штатних розписах управління та його відділеннях, які введені в дію 3 01.01.2018 року значиться 111 штатних одиниць, 81 працівник підлягав звільненню, а тому вакантних посад не було і відповідач не мав

можливості запропонувати позивачу інше місце роботи, як в Іршавському

відділенні (так як воно було ліквідовано), так і у інших відділеннях управління.

Що стосується переважного права залишення позивача на роботі, то у відповідності до вимог ч.1 ст. 42 КЗпП України надане переважне право залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, тому суд приймає доводи відповідача в частині того, що питання, повязані з тим, кому і яку посаду запропонувати, є правом роботодавця. Судом не ставиться під сумнів кваліфікація та продуктивність праці ОСОБА_1, але підставою для звільнення стало саме скорочення чисельності працівників, а також не можливість перевести позивачку на іншу посаду, оскільки згідно посадової інструкції кваліфікаційні вимоги на посаду головного спеціаліста з питань страхових виплат та медико-соціальних послуг відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування на посаді спеціаліста першої категорії вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з диплома серії ДТ № 584598 позивачка закінчила Мукачівський коперативний технікум по спеціальності «Бухгалтерський облік», за кваліфікацією бухгалтера, тобто позивачка не має вищої освіти, а посад провідних спеціалістів з середньою технологічною освітою у новоствореній структурі немає (а.с. 89-90, 111).

Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом повязувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивачка посилалася, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення її на роботі.

При звільненні позивачки їй було виплачено компенсацію за 6 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи 01.03.2017 року по 29.12.2017 року (робочий рік, пропорційно відпрацьованому часу) та вихідна допомога в розмірі середньомісячного місячного заробітку, також позивач мав можливість стати на облік до районного центру зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю.

Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивачки з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи позивача цих висновків не спростовують.

Крім того, позивачку звільнили 29.12.2017 року, до суду позивачка звернулася лише 25.04.2018 року. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У ході судового розгляду суд встановив, що трудову книжку позивачці видали у день звільнення, з наказом про звільнення позивачка була ознайомленою своєчасно. Позивачка зазначила, що так як відповідач в усному порядку постійно обіцяв їй, що прийме її на роботу і щоб до суду вона не зверталась є голослівними і нічим не підтвердженими.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 43, 49-2, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 вересня 2018 року.

Суддя : І. А. Даруда