Справа № 462/1941/17 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/7663/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О

за участі : ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова у складі судді Палюх Н.М. від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ТзОВ «Прушинські-Україна» до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкод,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 13 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прушиньскі-Україна» 108 723 /сто вісім тисяч сімсот двадцять три/ грн. майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1600 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, в якій зазначає, що висновки суду не відповідають вимогам закону та не ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів. Зазначає, що вирішуючи справу суд обмежився лише з`ясуванням факту наявності вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 Проте, згідно правової позиції ВСУ , викладеній в постанові від 12.02.2014 року по справі №6-168цс13, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню підлягають наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вважає, що недотримання судом вимог ст.. 1166 ЦК України потягло за собою невірне застосування норми матеріального права. Вказує, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки відсутній причинний зв`язок між нібито існуючою шкодою та протиправними діями ОСОБА_2, передбаченими ч.1 ст.. 388 КК України.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ст. 1166 ЦК України та задовольняючи позов - виходив з того, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 26.06. 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України за те, що будучи начальником ДП «Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» ВАТ «Центростальконструкція» всупереч договорам застави вчинив розтрату заставленого майна на суму 108 723 гривні та така не була відшкодована позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як встановлено районним судом, 07.08.2008р. між ТОВ «Прушиньскі- Україна» та ДП Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137 ВАТ «Центростальконструкція» було укладено договір №0708/08 /а.с.5-7/. Для забезпечення виконання даного договору 17.12.2008р. було укладено договори застави №1, №2 та №3, за якими ДП Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137 ВАТ «Центростальконструкція» надало у заставу ТОВ «Прушиньскі-Україна» рухоме майно на загальну оціночну вартість 129 423 грн. /а.с.9-13, 14-17, 19-23/.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.09.2010р. задоволено позов ТОВ «Прушиньскі-Україна» та стягнуто з Дочірного підприємства «Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» ВАТ «Центростальконструкція» 1027062,82грн. - боргу, 10270,63 грн. - державного мита та 236,00 грн. - витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, на виконання якого Господарським судом Львівської області було винесено Наказ №9/96 (2010) від 28.09.2010р. /а.с.28/.

Постановою головного державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ Амбриза Р.А. відкрито виконавче провадження №30203241 від 05.12.2011р. по виконанню наказу №9/96 (2010) від 28.09.2010р., виданому 28.09.2010р. Господарським судом Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.07.2017р. затверджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат ліквідатору арбітражному керуючому Липському С.І., свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1066 від 12.06.2013 р. за період з 06.11.2014р. до 31.03.2016р. на суму 94 805,28 грн., з них: 88 219,28 грн. грошова винагорода арбітражного керуючого, 6 586,00 грн. - витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням повноважень ліквідатора ДП «Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» ВАТ «Центростальконструкція»; звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута підприємства Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» ВАТ «Центростальконструкція» затверджено; вимоги Львівського міського центру зайнятості на суму 19 698,72 грн., відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові на суму 2 031 283,50 грн., Залізничної об'єднаної ДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на суму 3524775,67 грн., Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на суму 1 560 840,17 грн., Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на суму 389509,42 грн., Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на суму 10651,84 грн., Товариства з обмеженою відповідальністю «Прушинські-Україна» на суму 1008334,89 грн., Львівської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на суму 3918,83 грн., вимоги зі сплати судового збору перед Державним бюджетом України на суму 14523,05 грн., вимоги із заробітної плати на суму 555442,98 грн. вважати погашеними; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011р. строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, Дочірнє підприємство Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція №137» Відкритого акціонерного товариства «Центростальконструкція» ліквідовано; провадження у справі про банкрутство підприємства ДП «Львівське спеціалізоване управління «Стальконструкція» №137» ВАТ «Центростальконструкція» ЛСУ «Стальконструкція» №137» ВАТ «Центростальконструкція» припинено; ліквідатору виконувати свої повноваження до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про припинення юридичної особи банкрута.

Районний суд прийшов до висновку, що ДП ЛСУ «Стальконструкція» №137 ВАТ «Центростальконструкція» за рішенням Господарського суду Львівської області від 09.09.2010р. не сплатило ТОВ «Прушиньскі-Україна» борг у розмірі 1027062,82 грн.

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 29.09.2015р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на один рік. Звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного судом покарання на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року. В задоволенні цивільного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Прушинські-Україна» до ОСОБА_2 про стягнення 108723 грн. майнової шкоди відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.06.2016р. вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29.09.2015р. відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.388 КК України в частині цивільного позову скасовано та скеровано матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.388 КК України для проведення судового розгляду Залізничному районному суду м. Львова в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України - вирок суду кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року суди розглядаючи позови про відшкодування шкоди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від її вини.

У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача шкоди. У зв'язку з цим, саме він повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення районним судом причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови у позові, оскільки вина і сума збитків зазначена у вироку суду і ОСОБА_2 визнавалась повністю.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року

Головуючий

Судді