Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/676/18

27 листопада 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Битківського Л.М.

секретар : Дякун М.В.

з участю позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 у якому поставив питання про відшкодування майнової шкоди в розмірі 22148 грн. заподіяної пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заявлені вимоги в судовому засідання мотивував тим, що являється власником транспортного засобу ВАЗ 21114 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. 20.05.2018 року близько 03 год. вказаний автомобіль під керуванням його сина ОСОБА_3 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, що сталась у с.Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області. Внаслідок зіткнення його автомобіля та автомобіля ВАЗ 21063 р.н.з. АТ2611АК під керуванням відповідача, належний йому транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Вартість матеріального збитку, відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження від 25.05.2018 року, становить 22148 грн. Винним у ДТП вважає відповідача, який допустив порушення правил дорожнього руху, а саме п.10.1 та п.10.3 ПДР, оскільки перед початком руху, виїжджаючи на проїжджу частину дороги, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху. Тому, посилаючись на ст.1166 ЦК України, просив стягнути з відповідача заподіяну майнову шкоду та покласти на ОСОБА_2 витрати повязані з розглядом справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Пояснив, що дійсно вночі близько 3 год. 20.05.2018 року, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063 р.н.з. АТ2611АК, рухався в с.Пороги Богородчанського району Івано-Франківської області у напрямку від с.Гута до с.Яблунька. У дзеркалі заднього виду бачив світло фар іншого автомобіля який його наздоганяв. Оскільки стан дорожнього полотна був поганим то він, маневруючи, за відсутності зустрічних транспортних засобів виїхав на зустрічну смугу руху і в момент, коли повертався на свою смугу відбулось зіткнення. Зокрема в правий бік його автомобіля вїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_3 На його думку, зіткнення відбулось внаслідок того, що водій ОСОБА_3 у момент коли він здійснив маневр виїзду на зустрічну смугу, намагався здійснити випередження його автомобіля, а фактично обігнати його справа. Після ДТП на місце події підїхали товариші ОСОБА_3 та внаслідок психологічного тиску переконали його, що саме він винен у дорожньо-транспортній пригоді і запропонували розібратись самим без виклику працівників поліції. Він на це погодився, вони домовились зустрітись наступного дня. Товариш, який був разом з ним у автомобілі, передав у якості гарантії свою залікову книжку. В подальшому, обміркувавши обставини події зрозумів, що його вини у скоєнні ДТП немає. Тому відмовився відшкодовувати ОСОБА_3 майнову шкоду. Однак аби повернути товаришу залікову книжку, віддав ОСОБА_3 свій паспорт. Виним у ДТП вважає водія ОСОБА_3В, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 пояснив, що керуючи автомобілем НОМЕР_2, який належить його батьку ОСОБА_5, близько 3 год. 20.05.2018 року проїжджав с.Пороги Богородчанського району. Рухаючись у напрямку с.Яблунька бачив на лівому узбіччі автомобіль, який стояв з увімкненими фарами. Наблизившись до нього побачив, як раптово, без включення покажчиків повороту автомобіль різко рушив та виїхав перед ним на смугу його руху. Він намагався загальмувати, але уникнути зіткнення не вдалось. Після ДТП він з водієм ОСОБА_2М, прийшли до згоди, що останній відшкодує завдану майнову шкоду, оскільки визнавав, що саме внаслідок його дій відбулось ДТП. З цією метою він передав йому залікову книжку, яку наступного дня замінив на свій паспорт. Однак в подальшому виконувати домовленість ОСОБА_6 відмовився. Поліцію на місце ДТП не викликали.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 пояснила, що рухалась в автомобілі ОСОБА_3 на передньому сидінні, за дорожньою обстановкою не спостерігала, однак бачила, що зліва по ходу руху їх автомобіля на узбіччі знаходилась машина, яка раптово опинилась перед їх автомобілем, внаслідок чого відбулось зіткнення. Змоделювати розвиток ДТП не могла.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що приїхав на прохання ОСОБА_3 після ДТП, аби забрати дівчат. Чув перемовини ОСОБА_3 та ОСОБА_2М і саме останній пропонував не викликати працівників поліції.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, які подані сторонами у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 20.05.2018 року близько 3 год. в с.Пороги Богородчанського району за участю автомобілів НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та ВАЗ 21063 р.н.з. АТ2611АК під керуванням ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

У порушення п. 2.10 ПДР України жоден з водіїв не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, не вжили можливих заходів до збереження слідів пригоди, самостійно перемістили транспортні засоби, покинувши місце ДТП, внаслідок чого жодної слідової інформації про обставини ДТП, їх розвиток, крім пошкоджень на транспортних засобах, у матеріалах справи немає. Рішення про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, за правилами кодексу України про адміністративні правопорушення не приймалось.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збирання доказів у цивільних справах, відповідно до ст. 13 ЦПК України не є обовязком суду.

Оцінивши подані сторонами суду докази, суд прийшов до висновку, що пояснення обох водіїв є суперечливими, допитані в судовому засіданні свідки не надали суду достатніх пояснень, на основі яких суд міг би зробити категоричні висновки про причини ДТП та оцінити дії обох водіїв на предмет дотримання правил дорожнього руху кожним з них зокрема.

Клопотань про призначення будь-яких судових експертиз сторони не заявили. Відтак, виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними, достатніми і допустими доказами, а тому підстав для задоволення позову немає.

На підставі наведеного, ст.ст. 1166, 1181 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд ,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 22148 грн. заподіяної майнової шкоди та судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд в 30-тиденний строк з часу його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.