Справа № 127/7288/18
Провадження № 2/127/1281/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Тронт М.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним у частині покупця та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним у частині покупця та витребування майна і просила визнати договір купівлі-продажу квартири № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця від 10 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 1225 частково недійсним в частині покупця ОСОБА_5 та визнати покупцем за зазначеним договором ОСОБА_4; витребувати у ОСОБА_7 квартиру № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця і повернути її власнику ОСОБА_4; стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, мотивуючи свої вимоги тим, що квартиру № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця було придбано саме на її кошти, однак за певних обставин, які на той час склалися, покупцем у договорі було зазначено відповідача ОСОБА_5, внаслідок чого вона залишилася без жодного житла, оскільки відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які є її колишнім чоловіком та сином, не надали згоди на її реєстрацію та проживання у спірній квартирі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2018 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №163.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2018 року було відмовлено у залученні до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8; у судове засідання викликано свідків:приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 щодо обставин, які не є нотаріальною таємницею; ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; ОСОБА_15.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 20.05.2018 року (а.с.76-78).

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві від 12.06.2018 року (а.с.92-95).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Позивач ОСОБА_4 є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_5 та матірю відповідача ОСОБА_7 (підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-АМ № 390125 від 15.02.2018 року, а.с.23).

10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1225 було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок ОСОБА_16) в місті Вінниці, укладений між ОСОБА_6 («Продавець») і ОСОБА_5 («Покупець»).

19 березня 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 163 було посвідчено Договір дарування квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова в місті Вінниці, укладений між ОСОБА_5 («Дарувальник») і ОСОБА_7 («Обдаровуваний»).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, обовязком покупця за договором купівлі-продажу є сплата певної грошової суми. Даний обовязок за Договором купівлі-продажу квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок ОСОБА_16) в місті Вінниці, укладеним між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та посвідченим 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1225, було виконано саме позивачем ОСОБА_4, а не відповідачем ОСОБА_5, що підтверджується наступним.

По-перше, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 не заперечував, що кошти на придбання спірної квартири дійсно було надано позивачем ОСОБА_4, однак між ними була домовленість, що у подальшому квартира буде подарована їх спільному сину відповідачеві ОСОБА_7 в рахунок аліментних зобовязань матері, що і було зроблено одразу після досягнення сином повноліття. Разом з тим, у судовому засіданні відповідачем ОСОБА_5 не заперечувалося, що кошти, отримані ним від позивача на придбання спірної квартири не було задекларовано як його дохід та з такого доходу ним не було сплачено податок з доходів фізичних осіб (оскільки шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, то дарунки між вказаними особами оподатковуються за загальною, а не за «нульовою» ставкою податку з доходів фізичних осіб); власних коштів за придбання спірної квартири відповідач ОСОБА_5 не сплачував (в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦК України дані обставини не підлягають доказуванню).

По-друге, як вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2017 року (до укладення спірного договору купівлі-продажу) приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1223 також було посвідчено Договір купівлі-продажу будинку номер 23 по вулиці 1905 року в місті Вінниці, укладений між ОСОБА_4 (колишнє прізвище Зелінська) ОСОБА_17, ОСОБА_18, від імені якої діяв ОСОБА_11 («Продавці»), і ОСОБА_19 («Покупець»), за яким позивач ОСОБА_4 отримала грошові кошти у розмірі, достатньому для придбання спірної квартири. Вказані обставини підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11

По-третє, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 (мати позивача ОСОБА_4О.) та ОСОБА_15 (невістка відповідача ОСОБА_6В.) показали, що позиція, хто буде виступати покупцем за спірним договором купівлі-продажу змінювалася (розглядалися позивач ОСОБА_4, її мати ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_7О.). Крім того, свідок ОСОБА_15 показала, що квартиру перед придбанням оглядала саме позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5 її не оглядав.

По-четверте, 20.08.2015 року між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_20 було укладено шлюб, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 205636 від 16.08.2017 року (а.с.20). На момент укладення спірного договору купівлі-продажу 10 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2017 року у цивільній справі № 127/20362/17 за позовом ОСОБА_20 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу (а.с. 11) не набуло законної сили (згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу), а тому у разі придбання позивачем ОСОБА_4 нерухомого майна до припинення шлюбу таке майно в силу вимог ст. 60 СК України вважалося б спільною сумісною власністю подружжя.

По-пяте, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 не заперечував, що між ним та позивачем ОСОБА_4 існувала домовленість про те, що вона буде зареєстрована та проживати у спірній квартирі, однак у подальшому відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відмовилися від цього (в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦК України дані обставини не підлягають доказуванню), внаслідок чого позивач ОСОБА_4 залишилася без жодного житла.

Вищевказані фактичні дані у своїй сукупності свідчать про те, що реальним покупцем у спірному договорі купівлі-продажу була саме позивач ОСОБА_4, а не відповідач ОСОБА_5.

З приводу аргументів, наведених відповідачами щодо відсутності підстав для задоволення позову суд зазначає наступне.

Щодо придбання спірної квартири в рахунок аліментних зобовязань позивача ОСОБА_4

Дійсно, відповідно до положень ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо); якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору; набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно; у разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов'язується самостійно утримувати її.

Однак, між сторонами договір відповідно до ст. 190 СК України не укладався.

Щодо прав відповідача ОСОБА_5 на частину доходу від продажу будинку по вулиці 1905 року, 23 в м. Вінниці.

Як вбачається зі змісту Договору купівлі-продажу будинку номер 23 по вулиці 1905 року в місті Вінниці, укладеного 10 листопада 2017 року між ОСОБА_4 (колишнє прізвище Зелінська) ОСОБА_17, ОСОБА_18, від імені якої діяв ОСОБА_11 («Продавці»), і ОСОБА_19 («Покупець») та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1223, ? частка даного будинку належала позивачеві ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 01.11.2002 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_21 за реєстровим № 1-2236, тобто була її особистою власністю (згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набути нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування).

Щодо відсутності ознак обману при укладенні спірного договору купівлі-продажу.

Суд звертає увагу, що правовою підставою позову не є посилання на ст. 229 ЦК України, якою передбачено правові наслідки правочину, який вчинений під впливом обману.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, оскільки зазначення «Покупцем» у спірному договорі купівлі-продажу відповідача ОСОБА_5 замість позивача ОСОБА_4 не відповідало реальним умовам правочину, існують підстави для визнання Договору купівлі-продажу квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок ОСОБА_16) в місті Вінниці, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та посвідченого 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1225, у частині покупця недійсним та визнання покупцем за вказаним Договором ОСОБА_4.

Щодо позовної вимоги про витребування у ОСОБА_7 квартири № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця і повернення її власнику ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеного 17.12.2014 року у постанові у справі № 6-140цс14, власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, та без визнання попередніх угод недійсними.

Отже, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За своєю правовою природою договір дарування є безвідплатним (ч. 1 ст. 717 ЦК України), а тому квартира номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок ОСОБА_16) в місті Вінниці підлягає витребуванню від ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору; з ОСОБА_6 судовий збір стягненню не підлягає, оскільки, будучи стороною оспорюваного правочину, відповідач ОСОБА_6 жодним чином не порушила права позивачаОСОБА_4.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст. 203, 215, 388, 717 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним у частині покупця та витребування майна- задовольнити.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири номер 87 в будинку номер 19 по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок ОСОБА_16) в місті Вінниці, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та посвідчений 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 1225 у частині покупця та визнати покупцем за вказаним Договором ОСОБА_4.

Витребувати від ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 квартиру номер 87 в будинку номер 19 по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок ОСОБА_16) в місті Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 704,80 грн. судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2018 року, продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_4 (м. Вінниця, вул. 1905 року, буд. 23; РНОКПП НОМЕР_1)

ОСОБА_5 (м. Вінниця, вул. В. Свідзінського, буд. 48; РНОКПП НОМЕР_2)

ОСОБА_6 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_3)

ОСОБА_7 (АДРЕСА_3; РНОКПП НОМЕР_4)

Повний текст судового рішення складено 26.11.2018 року.

Суддя