З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"15" листопада 2018 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі: секретаря Буга Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - виконавчий комітет Жмеринської міської ради про позбавлення батьківських прав,
19.07.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила постановити рішення, яким відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позбавити батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позовні вимоги аргументовано тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2011 року, який відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.06.2014 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають спільну доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якої є відповідач. 18.04.2018 року вона одружилась вдруге з ОСОБА_4, та відповідно після укладення шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_4».
Вказала, що з 2015 року вони разом з відповідачем не проживають та не підтримують взагалі ніяких стосунків, з того часу відповідач не займається вихованням своєї дочки, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по її вихованню. Крім того, відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні своєї дитини, матеріально не утримує, не цікавиться її здоров'ям та життям, ніяких контактів з дитиною не підтримує. Вона самостійно вирішує усі питання, що пов'язані з вихованням та матеріальним забезпеченням дочки.
Згідно виконавчого листа виданого на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду з відповідача присуджено до стягнення аліменти на утримання дочки в розмірі 500 грн. щомісячно, дані аліменти відповідач сплачує нерегулярно. А з серпня 2017 року і по даний час взагалі ухиляється від утримання своєї дитини, в зв'язку з чим станом на 30.06.2018 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8765 грн. У зв'язку з заборгованістю по сплаті аліментів, що перевищує суму сукупного розміру заборгованості аліментних платежів за 6 місяців Жмеринським ВДВС було винесено ряд постанов про встановлення тимчасових обмежень боржника ОСОБА_2 до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі. Зазначила, що дитина проживає разом з нею, вона особисто приводить та забирає дочку з садочка, відвідує батьківські збори, проводить оплату коштів за перебування дочки у дитячому садочку на відміну від батька, який в садочку не був, дитиною не цікавився.
Крім того, лікуванням дитини, яка в ранньому віці мала часті хвороби займалась вона та її мати, відповідно бабуся дитини, батько ж дитини не звертався до лікувального закладу за весь період спостереження. З приводу злісного ухилення відповідача від утримання своєї дочки вона зверталась з письмовою заявою у відділ поліції.
Так як відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дочки, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її фізичним та психічним розвитком, вважає, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дочки.
Ухвалою судді від 03.08.2018 відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання на 14.09.2018.
14.09.2018 року належним чином повідомлений відповідач та представник третьої особи, виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, в підготовче судове засідання не з'явились на адресу суду від відповідача повернувся конверт «за закінченням терміну зберігання». Відповідач викликався за адресою вказаною позивачем в позові. Згідно офіційних відомостей, отриманих судом в порядку ст. 187 ЦПК України, його місце реєстрації проживання - невідоме. Підготовче засідання у справі було відкладено на 08.10.2018 з одночасним викликом відповідача в порядку визначеному ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
08.10.2018 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті з повідомленням (викликом) учасників справи на 15.11.2018 з повторним викликом відповідача в порядку визначеному ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
15.11.2018 року позивач в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала повністю з підстав викладених в позові, вказавши, що протягом останніх трьох років її колишній чоловік - батько дитини ОСОБА_2 не спілкується ні з дитиною ні з нею особисто, не підтримує жодних контактів, раніш не навідувався жодного разу в садочок до доньки, тепер жодного разу не приходив до школи, не забезпечував матеріально. Декілька разів вона разом з донько зустрічала його на вулиці, проте відповідач робив вигляд, що не знає ні її ні їхньої спільної доньки. В зв'язку з тим, що вона довгий час сама піклується про доньку, забезпечує її матеріально, вона хоче позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхньої спільної доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, щоб самостійно піклуватись та приймати рішення, що стосуються доньки надалі.
15.11.2018 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області - головний спеціаліст служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області Українець П.І. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, при прийнятті рішення покладався на розсуд суду. До заяви додав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_3
Суд на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України дійшов висновку про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судовою повісткою, що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.57) та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.61, 68), в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явився без повідомлення причин, відзив не подав.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає.
Згідно з положеннями частини 7 та 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до частини 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно частини 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене за умов існування усіх підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача суд постановив ухвалу розглянути справу заочно.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 відповідач являється батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 Жмеринським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 18.04.2018 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4» (а.с.8).
Як вбачається з копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.06.2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с.9, 9 зворот).
Відповідно до копії виконавчого листа, виданого на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.07.2014 року (а.с.16, 16 зворот) суд вирішив стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.10).
Згідно копій постанов головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області серій ВП № 44279958, відносно відповідача ОСОБА_2 були встановлені тимчасові обмеження у зв'язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, яка перевищує суму сукупного розміру заборгованості аліментних платежів за шість місяців (а.с.11 -14).
Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Квартальним комітетом «Товарна» від 28.06.2018 року № 28, до складу сім'ї ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 входять: мати ОСОБА_7, донька ОСОБА_3, яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Батько дитини - ОСОБА_2 не проживає з дитиною з 2015 року, не займається її вихованням (а.с.15).
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в ранньому віці часто хворіла простудними захворюваннями, бронхіт, стояла на «Д» обліку як довго і часто хворіюча. Лікуванням дитини займалась мама і рідна бабуся ОСОБА_8 Батько дитини не звертався за весь час спостереження, що вбачається з виписки ф-112 від 04.07.2018 року, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини №2 (а.с.17).
Згідно довідки виданої закладом дошкільної освіти №4 «Вишенька» від 22.06.2018 року № 67, ОСОБА_3 дійсно відвідувала ДНЗ №4 «Вишенька» з червня 2015 року по травень 2018 року. За період перебування дитини в садочку приводила та забирала матір - ОСОБА_1 Відвідувала батьківські збори, сплачувала кошти за перебування дитини в садочку лише матір. Батько дитини в садочку не був ні разу і дитиною не цікавився (а.с.18).
Відповідно до копії листа Головного управління національної поліції у Вінницькій області Жмеринський відділ поліції ОСОБА_1 повідомлено, що її звернення від 16.04.2018 року щодо несплати аліментів ОСОБА_2 на користь доньки ОСОБА_3 відповідним чином було зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, підстав для внесення вказаної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має, а подальший розгляд звернення здійснено в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» (а.с.19).
Згідно копії довідки заборгованості по аліментах по ВП № 44279958 головного державного виконавця за період з 28.05.2014 по 30.06.2018 по виконавчому листу № 130/1620/14-ц від 22.07.2014 року, виданого Жмеринським міськрайонним судом, боржник ОСОБА_2, борг на кінець періоду становить 8765,00 грн. (а.с.21).
Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, відносно його доньки є доцільним (а.с.76, 76 зворот).
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом і ніким не оскаржені.
Відповідно до заяви ОСОБА_10 від 03.07.2018 року остання засвідчила, що ОСОБА_3 проживає з матір'ю. З 2015 року батько дитини - ОСОБА_2 не проживає з дитиною, яка з 2015 року його не бачила, він не навідує дитину не займається її вихованням (а.с.22). Згідно заяви ОСОБА_11 від 06.07.2018 року, яка проживає в одному будинку з ОСОБА_1 та її донькою. Дитина постійно проживає з матір'ю з 2015 року. Батько дитини ОСОБА_2 не проживає з дитиною, не відвідує її та не займається її вихованням (а.с.23), - суд не приймає ці докази до уваги, так як показання свідків суд може прийняти, допитавши їх в судовому засіданні безпосередньо за клопотанням сторони, яке з урахуванням роз'яснення ст. 12 ЦПК України, суду не надійшло.
До вказаних правовідносин застосовуються норми права, визначені Сімейним Кодексом України.
Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).
Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 зазначеної Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить.
Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітніх дітей відповідача.
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 по відношенню до дочки ОСОБА_3 підлягають задоволенню з підстав того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до його дитини, жодним чином участі у їх вихованні та утриманні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Також на корить прийняття рішення про позбавлення батьківських прав свідчить небажання батька з'являтися до суду і доказувати протилежне, вказаного в позові.
Оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду, в розмірі 704,80 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. 164 СК України, Постанови Пленуму Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273, 283 ЦПК України, Суд
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3).

Суддя: А.М. Заярний

Дата складання повного судового рішення 22.11.2018