Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2771/18 Головуючий у 1 інстанції: Наумова О.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

за участю секретаря : Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, вимоги за яким протягом розгляду справи збільшувала, до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначила, що 04.08.2006р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2015р.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкають з нею. За рішенням суду з відповідача на її користь на утримання дітей стягуються аліменти.

Діти часто хворіють на хронічні захворювання, перебувають на диспансерному обліку, їм необхідно проходити курс лікування, що потребує постійних витрат. Вона витратила на лікування синів, одяг, їх культурне дозвілля, розвиток здібностей 62812,89 грн. Відповідач участі в додаткових витратах, повязаних з лікуванням синів не приймає.

Посилаючись на ці обставини остаточно просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 31568,02 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати, повязані з лікуванням синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 7592,35 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 680,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність позовних вимог, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають неповнолітній синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. ( т.1 а.с.6,7).

Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою, що сторонами не оспорюється.

За рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/5427/14-ц, пр. 2/336/2520/2014 від 03.09.2014р. (т.1 а.с.10-12,), яке було залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2014р. (т.1 а.с.13-16), з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, 09.06.2014р.н., у розмірі по 1/5 частки на кожного зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2014р. до досягнення ними повноліття.

ОСОБА_3 сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 за рішенням Шевченківського районного суду від 03.09.2014 р. та постановами ВП № 45915322, ВП № 45915502, ВП № 45915189, виданих за виконавчим документом 336/5427/14-ц від 16.12.2014 р.

Згідно до Звітів про здійснення відрахування та виплати, наданих ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» ім. акад. ОСОБА_7» у 2015 р. відповідачем сплачено на користь позивача на утримання дітей та позивача - 22023,15 грн., у 2016р. 54216,61 грн., у 2017р. 58902,62 грн. ( т.1 а.с.163, 164, 237).

Відповідно до листа старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя від 27.09.2017р. № 45915189/4 відповідач сплатив заборгованість по аліментам за ВП№ 45915322, ВП № 45915502, ВП № 45915189, що підтверджується квитанцією від 26.09.2017р. на суму 11132,25 грн ( т.1 а.с. 161,162).

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивачем надані належні докази на підтвердження розміру понесених нею додаткових витрат, повязаних з лікуванням дітей, а тому половина суми таких витрат підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_4, а саме 7597,35 грн. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат , повязаних з відпочинком дітей, з придбанням одягу, іграшок, колясок, підгузників, канцтоварів, засобів гігієни, журналів, з святкуванням днів народження, покупкою тортів, з відвідуванням театрів, кінотеатрів, цирку, суд відмовив, враховуючи часткове погашення витрат на придбання перелічених товарів в рахунок сплати аліментів .

При цьому суд прийняв до уваги, що відповідно до розгляду районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району звернення відповідача про проведення перевірки щодо цільового витрачання позивачем аліментів, які стягуються на її користь для утримання дітей, позивачем в розрахунок витрачаннях аліментів надані витрати, які є предметом розгляду в даній справі про стягнення додаткових витрат, у тому числі і витрати на придбання одягу, взуття, іграшок, коляски, підгузників, канцтоварів, засобів гігієни, журналів, святкуванням днів народження, покупкою тортів, з відвідуванням театрів, кінотеатрів, цирку тощо ( т. 2 а.с.165-167,169, т.3 а.с.1-50, 56, 65-66, 70 зв.-72).

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно Правових позицій, викладених у п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Колегія суддів вважає, що витрати на лікування дітей відносяться до додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 половини, понесених нею витрат на лікування дітей, підтверджених належними та достатніми доказами у справі.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 336/5880/17

Провадження №22ц/778/2771/18 Головуючий у 1 інстанції: Наумова О.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

26 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

за участю секретаря : Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: