Справа № 583/4476/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Ярошенко Т.О.

за участю секретаря судового засідання Безрядіної О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог.

29.10.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку за адресою вул. Некрасова, 78-А, м. Охтирка, Сумської області. В даному будинку зареєстровані позивач та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - його невістка та син. З 2012 року відповідачі у вказаному будинку хоч і зареєстровані, але фактично не проживають, не сплачують комунальні платежі. Весь цей час вони постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, Російська Федерація.

Позивач вказує, що ніяких перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачам він не чинив, однак вони тривалий час без поважних причин фактично у належному йому будинку не проживають. Оскільки на даний час виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, в звязку з реєстрацією відповідачів у його будинку, тому звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування будинком №78-А по вул. Некрасова, м. Охтирка, Сумської області.

Представник позивача ОСОБА_4 подав заяву, якою просить справу розглянути у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що в справі маються розписки. Представник відповідачів ОСОБА_5, яка діє за нотаріально посвідченою довіреністю (а.с.15-16), подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю.

За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність сторін, відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду від 30.10.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 21.11.2018 року з повідомленням сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою вул. Некрасова, 78-А, м. Охтирка, Сумської області на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 13.08.1971 року (а.с.9-10). Право власності за позивачем зареєстроване в установленому законом порядку в державному реєстрі, про що на вказаному договорі мається відповідна відмітка Охтирського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 16 червня 1980 року.

У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи (а.с.26-27).

Згідно довідки квартального комітету «Гусинський» №760 від 23.10.2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, але ОСОБА_3 фактично не проживає з 2005 року, а ОСОБА_2 з 2012 року (а.с.6).

Зі змісту довіреності 78 АБ 5838082 від 09.10.2018 року та 78 АБ 5838083 від 09.10.2018 року, посвідченої ОСОБА_6, тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса нотаріального округу Санкт-Петербург, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час мають свідоцтво про надання тимчасового притулку на території РФ, зареєстровані за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, мкр. Сертолово-1, АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сімї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що право позивача порушено, оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за даною адресою зареєстровані, але фактично не проживають протягом тривалого часу.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

Висновок суду.

З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 19, 76-82, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком №78-А по вулиці Некрасова в м. Охтирка, Сумська область.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення складено 21 листопада 2018 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_7