АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1262/18 Справа № 2-2597/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2011 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про солідарне стягнення суми боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2010 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про солідарне стягнення суми боргу за кредитним договором.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задоволено.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (,м. Київ) з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІПН), ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_3) та ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_4) солідарно 9 746 гривень 88 коп. ссновного боргу та боргу за проценти, та 11 830 гривні 83 коп. Пені, а разом 21 57 гривні 71 коп.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (,м. Київ) з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7, з кожного окремо, відшкодування справленого судового збору по 43 гривні 16 коп., та оплачених витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи по 24 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2011 року у справі № 2-2597/11 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2011 року від інших учасників справи до суду не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ПроКредит Банк» (правонаступник ПАТ «ПроКредит Банк») був укладений договір № 12.11686, відповідно до якого позивачці був наданий кредит в розмірі 20 208 грн., з відсотковою ставкою 28 % з кінцевим терміном повернення 19.02.2010 року.(а.с. 14).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 12.11686 від 25.06.2007 року, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №12.11686 від 25 червня 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 12.11686 від 25.06.2007 року, між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №12.11686-ДП4 від 11 липня 2008 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 12.11686 від 25.06.2007 року, між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №12.11686-ДП2 від 11 липня 2008 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 12.11686 від 25.06.2007 року, між банком та ОСОБА_7 укладено договори поруки №12.11686-ДП3 від 11 липня 2008 року.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною першою статті 554 КК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе зобовязання у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 21 577,71 грн., яка складається з: 7435,09 грн. борг по капіталу; 2311,79 грн. - борг по процентах; 11 830,83 грн.- пеня.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк», суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що оскільки ОСОБА_3 не належним чином виконувала взяті на себе зобовязання і виникла заборгованість по кредитному договору, а тому необхідно стягнути з відповідачів на користь ПАТ «ПроКредит Банк» - 21 577,71 грн.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань з посиланням на вказані документи, надані до суду позивачем, як на належні та допустимі докази для застосування цивільно-правової відповідальності відповідачів є абсолютно безпідставними та необґрунтованими, колегія суддів ставиться критично, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи апелянтом не надано жодних доказів, які спростовують наявність у нього заборгованості за кредитним договором № 12.11686 від 25 червня 2007 року укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ «ПроКредит Банк» (правонаступник ПАТ «ПроКредит Банк»).

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2011 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_8