КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22ц/824/472/18 Головуючий у 1 інстанції: Остапчук Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 і просила ухвалити рішення, яким усунути позивачеві перешкоди у користуванні майном шляхом визнання відповідача(її колишнього чоловіка) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, а також просила ухвалити рішення про зняття його з реєстрації за указаною адресою /а.с.4-8/.

Свої доводи мотивувала тим, що вона є власником спірної квартири, а відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртним та не бере участі в оплаті комунальних послуг.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року у позові відмовлено /а.с.118-119/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд мотивував свій висновок тим, що сторони перебували у шлюбі, мають трьох дітей. Відповідач був поселений та зареєстрований в спірному житлі як член сім'ї позивачки, яка володіє спірною квартирою на праві одноособового власника, а тому позивач, в силу ст.156 ЖК України, користується житлом нарівні з власником квартири. Суд вважав, що позивачка не навела достатніх доказів для задоволення позову.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову /а.с.122-125/.

Скаржник зазначив, що суд не взяв до уваги того, що відповідач не проживає на спірному житлі з травня 2017 року, а також не дана оцінка Акту ЖЕД «Липкижитлосервіс» від 01.03.2018 року, згідно якого слідує, що відповідач не користується спірною квартирою.

Зазначив, що в силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Між тим, оскільки позивачка має намір відчужити спірну квартиру, наявність зареєстрованого в ній відповідача перешкоджає позивачці використати своє право власника на розпорядження належним їй майном.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, позивачка ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право спадщину за заповітами від 06.09.2012 року та 17.10.2013 року /а.с. 12-зв, 13/.

На час розгляду справи в указаній квартирі зареєстрованими є позивачка, неповнолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також відповідач ОСОБА_4.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 поселений та зареєстрований на спірній житлоплощі на правах члена сім'ї власниці квартири ОСОБА_3.

Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Печерського районного суду м.Києва від 29.01.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з безпідставності позовних вимог.

Так, за змістом ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а отже, відповідач був членом сім'ї ОСОБА_3.

Між тим, навіть після припинення сімейних відносин між сторонами у справі, ОСОБА_4 не позбавлений права користуватися квартирою АДРЕСА_1 та проживати в ній, оскільки сам по собі факт припинення сімейних відносин не є правовою підставою для виселення особи із займаного жилого приміщення.

За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, єдиною підставою для виселення членів сім'ї власника житла є систематичне порушення відповідними особами правил співжиття або псування(руйнування) ними жилого приміщення.

Згідноп. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

Між тим, позивачем не надано суду безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач порушує правила, встановлені ч.1 ст. 116 ЖК України.

Матеріали Печерського УП ГУ Національної поліції в м. Києві з перевірки заяв гр. ОСОБА_3 не дають підстав беззаперечно вважати, що ОСОБА_4 псується квартира АДРЕСА_1 або систематично порушуються правила співжиття.

Крім того, матеріали справи не містять даних щодо вжиття відносно відповідача заходівпопередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 як на підставу позову посилалася на те, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртним та не бере участі в оплаті комунальних послуг.

Між тим, в суді апеляційної інстанції позивач посилається на те, що підставою визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, є факт не проживання останнього в квартирі АДРЕСА_1, починаючи з травня 2017 року.

Таким чином, позивачем, по суті, змінено підстави позову без дотримання вимог чинного процесуального законодавства (п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України), згідно яких зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

При цьому, доводи позивача про не проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі з травня 2017 року спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема, заявами самої позивачки /а.с. 42-43/, зі змісту яких слідує, що позивач станом на вересень-жовтень 2017 року проживала у спірній квартирі разом з чоловіком - ОСОБА_4.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач посилалася на ст. 72 ЖК України, яка регулює правовідносини у сфері державного та комунального житлового фонду.

Разом з тим, спірна квартира в даному випадку на праві приватної власності належить ОСОБА_3.

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак, належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 понад один рік, позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3, залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді