справа № 179/1354/13-ц
провадження № 6/179/30/18
У Х В А Л А

26 листопада 2018 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хорольської І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку виконавчого документу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просить: видати дублікат виконавчого листа та поновлення строку виконавчого документу про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), виданого 25 листопада 2013 року Магдалинівським районним судом у справі № 179/1354/13-ц.

Також просить визнати поважною причину пропуску строку для предявлення до виконання виконавчого документу на імя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та поновити строк для предявлення виконавчого листа на імя ОСОБА_2.

Заява обґрунтована тим, що при підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено. Пошуки не призвели до позитивного результату, тому просить видати його дублікат та поновити строк виконавчого документу.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року заяву було залишено без руху з наданням заявнику часу для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду 05.11.2018 року заявником усунені недоліки заяви про видачу дублікату виконавчого листа та ухвалою суду від 07.11.2018 року призначено заяву до розгляду в судовому засіданні.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не відомі, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши подану заяву та дослідивши матеріали справи,приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2013 року у цивільній справі № 179/1354/13-ц звернено стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 328,88 кв. м., який розташований за адресою: вул. Колгоспна, 7-А, смт. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNМ0GА00005444 від 09.10.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приватбанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. 0001): судовий збір в розмірі 236 грн. 80 коп. (копія рішення, а.с. 13-14).

25 листопада 2013 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист про звернення стягнення на нерухоме майно та виконавчий лист про стягнення судового збору, де боржником вказана ОСОБА_3 (копія виконавчого листа, а. с. 12).

Згідно повідомлення Магдалинівського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20 листопада 2018 року № 9351 вбачається, що шляхом пошуку у АСВП встановлено, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 179/1354/13-ц про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ КТ «ПРИВАТБАНК», не перебувало(а. с. 20).

Стаття 431 ЦПК України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Стаття 433 ЦПК України визначає що у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів заяви вбачається, що стягувач звертається до суду із заявою в якій просить видати дублікат виконавчого листа з ОСОБА_2 у справі № 179/1354/13-ц за позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Згідно п. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законаом.

Так згідно п.1, п. 2 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Згідно автоматизованої системи документообігу суду комп'ютерної программи «Д-3», у провадженні суду перебувала справа № 179/1354/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення, та видано виконавчий лист про звернення стягнення на нерухоме майно та виконавчий лист про стягнення судового зборуна ім'я ОСОБА_3, таким чином видати виконавчий лист про стягнення боргу з ОСОБА_2 не є можливим.

У своїй заяві представник банку посилається на те, що виконавчий лист при підготовці для направлення до органів ДВС було втрачено, та докази втрати, непред'явлення на виконання додають до заяви, однак дослідивши матеріали заяви суд не виявив підтверджень втрати та непред'явлення на виконання виконавчого листа, на що судом був складений відповідний акт (а.с.15).

Окрім того, рішення суду по справі винесене на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», а заяву про видачу дублікату надає АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК», відсутні документи на підтвердження зміни організаційно-правової форми банку, чи це є одна і та юридична особа, чи публічне акціонерне товариство є правонаступником АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК».

Згідно ч. 6 узагальнень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року, при вирішенні питань про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у звязку з його втратою заявники повинні подати докази, а саме суди мають обовязково перевірити, чи не було виконано втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд дійшов висновку, згідно журналу обліку виконавчих документів, виданих судом (01-27), 25 листопада 2013 року судом були видані виконавчий лист про звернення стягнення на нерухоме майно та виконавчий лист про стягнення судового збору по справі № 179/1354/13-ц про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з ОСОБА_3, але чи було воно звернене до виконання стягувач такої інформації суду не надав. Твердження заявника, що оригінал виконавчого листа був втрачений при підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС нічим не підтверджується.

Також суд не находить підстав для поновлення строку для предявлення до виконання виконавчого документу з наступних причин.

Як вже зазначалося, у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 433 ЦПК).

Виходячи з аналізу зазначених норм, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа, повинен з'ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи навпаки, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника, інших осіб, так і від чинників, що не пов'язані з людським фактором.

Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв'язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду ( пункт 43).

Між тим, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З поданої заяви та документів очевидно вбачається, що стягувач взагалі не наводить будь-яких причин пропуску строку для предявлення виконавчого листа, і те, що, починаючи з 2013 року та по 2018 рік стягувач взагалі не цікавився долею виконання даного судового рішення, отже, суд не вбачає жодних поважних причин для поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, звернувшись із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку, заявник не вказав належного боржника, не надав суду жодного належного та достатнього доказу втрати отриманого оригіналу виконавчого документа, не надав доказів того, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист - не виконано; не довів, що не проведене стягнення з боржника за виконавчим листом, а саме з ОСОБА_3, дублікат якого заявник просить видати, не довів поважність причин пропуску строку предявлення виконавчого листа.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 433, п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку виконавчого документу у справі №179/1354/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.А.Ковальчук