АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1394/18 Справа № 199/6696/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їм в рівних частках, по 1/2 частині, на праві власності належить нежитлова будівля скло-пункту, загальною площею 213,9 м.кв., яка розташована по вул. Богомаза, 185 у м. Дніпрі. Власником суміжної земельної ділянки площею 0,1724 га (кадастрові номери :01:547:0005 та :01:547:0006), по вул. Трансформаторній, 8 у м. Дніпрі є відповідач. Земельна ділянка позивачів межує із земельною ділянкою відповідачки по межі літ. Е-Ж-З. Після купівлі будівлі скло-пункту, у позивачів виникла необхідність у капітальному ремонті його фасаду. При проведенні будівельних робіт на фасадній частині будівлі скло-пункту, яка межує з домоволодінням відповідачки, у позивачів виникли певні труднощі, оскільки доступ до будівлі виявився закритий цегляним парканом з боку домоволодіння відповідачки. Даний паркан збудований без згоди позивачів упритул до стіни скло-пункту. Відсутність доступу до будівлі скло-пункту з причини розташування паркану з боку домоволодіння відповідачки унеможливлює взагалі проведення будь-яких робіт по обслуговуванню будівлі. До того ж, відповідачка не дотримується правил добросусідства і не надає можливості провести обслуговування частини будівлі. Також, ані попередній власник будівлі ПП «Горінь», ані позивачі не узгоджували і не підписували з власником земельної ділянки по вул. Трансформаторній, 8 у м. Дніпрі акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки, та не зважаючи на це, земельна ділянка була ним приватизована. Під час визначення розміру земельної ділянки для користування й обслуговування житлових будівель необхідно брати до уваги п. 3.25 ДБН 360-92** «Для догляду за будовами та здійснення їхнього поточного ремонту відстань до сусідньої межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0 м». Таким чином, при встановленні меж земельної ділянки для її відведення у приватну власність вищенаведена вимога ДБН не була дотримана. У добровільному та позасудовому порядку вирішити спір між сусідами немає можливості, на компроміси відповідачка не йде, відмовляє у доступі до стіни будівлі скло-пункту з боку свого домоволодіння. Через встановлення паркану впритул до скло-пункту почала руйнуватися та псуватися стіна, підтікає вода під стіну будівлі. Тому позивачі просили зобовязати ОСОБА_2 усунути їм перешкоди у користуванні та обслуговуванні нежитловою будівлею скло-пункту, яка розташована по вулиці Богомаза, 185 у місті Дніпрі, шляхом покладення на ОСОБА_2 обовязку знести паркан з білої цегли по межі земельної ділянки №185 по вулиці Богомаза у місті Дніпрі Ж-З (позиції 2-3-4) з боку домоволодіння №8 по вулиці Трансформаторній у місті Дніпрі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено, вирішено усунути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкоди у користуванні власністю нежитловою будівлею скло-пункту, яка розташована по вулиці Богомаза, 185 у місті Дніпрі; зобов'язано ОСОБА_2 знести паркан з білої цегли по межі земельної ділянки №185 по вулиці Богомаза у місті Дніпрі Ж-З (позиції 2-3-4) з боку домоволодіння №8 по вулиці Трансформаторній у місті Дніпрі.

Додатковим рішенням цього ж суду від 08 грудня 2017 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в сумі 551,21 грн. (а.с. 124).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення та додаткового рішення з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.2013 року в рівних частках, по 1/2 частині, на праві власності належить нежитлова будівля скло-пункту, загальною площею 213,9 м.кв., яка розташована по вул. Богомаза, 185 у м. Дніпропетровську, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2661956 та №2657685 від 19.04.2013 року (а.с. 7, 8).

Згідно копії рішення Дніпропетровської міської ради №146/67 від 30.09.2015 року позивачам надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по фактичному розміщенню нежитлової будівлі по вул. Богомаза, 185 у м. Дніпропетровську.

Ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції позивачами не представлено доказів щодо встановлення меж земельної ділянки, яка розташована по вул. Богомаза, 185 у м. Дніпропетровську, виготовлення відповідної технічної документації; не надані докази щодо меж, площі, конфігурації вказаної земельної ділянки.

Встановлено, що власником земельної ділянки, площею 0,1724 га, (кадастрові номери :01:547:0005 та :01:547:0006) по вул. Трансформаторній, 8 у м. Дніпрі є ОСОБА_2, що підтверджується копіями договору дарування земельної ділянки від 15.12.2014 року, реєстровий №3045, та договору дарування нерухомого майна від 15.12.2014 року, реєстровий №3049, що посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 13, 15).

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

За частинами 1 та 2 ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги непредставлення позивачами доказів щодо встановлення меж земельної ділянки, яка розташована по вул. Богомаза, 185 у м. Дніпропетровську, виготовлення відповідної технічної документації; зважаючи на зміст позовної вимоги про зобов»язання відповідача знести паркан без зазначення його технічних характеристик, зокрема, без зазначення довжини паркану, який позивачі вважають за необхідне знести, - колегія приходить до висновку про безпідставність, недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Позивачами не доведено твердження, що спірний паркан порушує норми законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимоги Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" ДБН 360-92**, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року N44. Клопотання про призначення будівельно-технічної судової експертизи сторонами не заявлено, висновок спеціаліста з наведеного питання суду не представлено.

Із наявних у справі доказів (фотографій) неможливо визначити відповідність побудованого паркану (огорожі) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва.

Долучені до матеріалів справи фотокартки на аркушах 21 та 22 не містять привязки до місцевості, не несуть в собі інформації про технічні характеристики будівель та споруд, зокрема, відстані між ними, їх розмірів, довжину паркану, тощо.

Представлені на підтвердження позовних вимог листи Департаменту містобудування, архітектури та планування територій №8/14.3-1120-16 від 30.09.2016 року (а.с. 44) та Управління містобудування та архітектури №ок-05 від 28.09.2016 року (а.с. 45) мають інформаційний, роз»яснювальний характер, без наявності висновків спеціалістів у відповідній галузі, без даних щодо дослідження спірного питання.

Докази, які б свідчили про порушення прав позивачів суду не представлені.

Отже, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 08 грудня 2017 року є необґрунтованими, підлягають скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, з позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн., тобто по 303,16 грн., з кожного (а.с. 131).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія зауважує, що позивачі не позбавлені можливості звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з іншим позовом, за інших підстав, з іншим обґрунтуванням.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 08 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати в сумі по 303 (триста три) грн. 16 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді