КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________
Справа №362/1563/16-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2410/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Федан Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 серпня 2018 року (суддя Корнієнко С.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: служба у справах дітей та сім'ї Васильківської міської ради Київської області, Департамент матеріального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, управління матеріального забезпечення ГУ НП України в Київській області, ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання незаконними та недійсними рішень виконавчого комітету, ордеру на вселення,

встановила:

у березні 2016р. позивачі звернулися до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 34 від 29 січня 2014р. «Про видачу службових ордерів на квартири у м. Василькові» та визнання недійсним ордер на заселення кімнат у квартирі АДРЕСА_1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що позивач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 25 вересня 2012р. є власником 31/100 частин квартири АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_4 є її дочкою та проживає в даній квартирі.

Позивачі посилалися на те, що рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 34 від 29 січня 2014р. «Про видачу службових ордерів на квартири у м. Василькові» двом кімнатам, загальною площею 25 м2, у вищезазначеній квартирі надано статус службових та видано службовий ордер ОСОБА_2 з сім'єю: він, дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7

Позивачі стверджували, що при прийнятті оскаржуваного рішення та видачі ордеру був порушений порядок надання службового жилого приміщення, передбачений п. 1.4 та 1.5 Наказу МВС України № 1039 від 10 вересня 2004р. «Про надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України», норми заселення житлової площі, передбачені ст. 47 Житлового

кодексу УРСР та п. 12 Наказу МВС України № 1039 від 10 вересня 2004р., норми заселення квартири, передбачені для проживання однієї сім'ї, визначені ст. 58 Житлового кодексу УРСР, п. 11 Постанови Ради міністрів Української РСР від 4 лютого 1988р. № 37 «Про службові жилі приміщення», п. 2.4 Наказу МВС України № 1039 від 10 вересня 2004р.

Також позивачі посилалися на те, що ордер був виданий не на вільне приміщення, так як в квартирі проживала ОСОБА_4

У листопаді 2017р. представник позивачів подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області: № 439 від 18 листопада 2016р. «Про виведення з категорії службового житла»; № 36 від 31 січня 2017р. «Про оформлення права власності на дві кімнати в трикімнатній квартири АДРЕСА_1»; №132 від 28 березня 2017р. «Про внесення змін до рішення виконкому Васильківської міської ради Київської області від 31.01.2017р. № 36»; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 5 квітня 2017р., видане на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 серпня 2018 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 34 від 29 січня 2014р., визнано недійсним ордер НОМЕР_2 від 3 лютого 2014р. на ім'я ОСОБА_2 на сім'ю в складі чотирьох осіб на право займання двох кімнат, площею 25 м2, у квартирі АДРЕСА_1, визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 439 від 18 листопада 2016р., № 36 від 31 січня 2017р., №132 від 28 березня 2017р., визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право приватної спільної часткової власності на нерухоме майно - дві кімнати в трикімнатній квартирі, загальною площею 38,1 м2, житловою площею 23 м2, від 13 лютого 2017р., видане на підставі рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 36 від 31 січня 2017р. на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_7, вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки зміст судового рішення не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України; позовна заява та заява про збільшення розміру позовних вимог були оплачені судовим збором не у повному обсязі, що є підставою для залишення її без розгляду; судом не вирішено питання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог; позивачами неправильно визначено склад осіб, які беруть участь у справі.

Також відповідач вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки позивачами не доведено порушення їх прав, крім того, підстави для визнання ордеру недійсним, відповідно до ст. 59 ЖК УРСР, та виселення відповідачів із займаного жилого приміщення, згідно ст. 116 ЖК УРСР, відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління МВС України в Київській області підтримує апеляційну скаргу та просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та законність рішень виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області.

Відповідачі, крім ОСОБА_2, та треті особи, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.144-151 том 2), у судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія судів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та

його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення позивачів, які просили

залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 684 від 4 листопада 2004р. «Про зміну умов договору найму жилого приміщення» розділено особові рахунки на квартиру АДРЕСА_1 та визначено основним квартиронаймачем кімнати, житловою площею 11,3 м2 - ОСОБА_9, склад сім'ї якої дві особи: вона та дочка ОСОБА_10; а кімнат, житловою площею 17,2 м2 та 7,8 м2 - ОСОБА_11, склад сім'ї якої три особи: вона, син ОСОБА_12 та син ОСОБА_13 (с.с.53 т.2).

Розпорядженням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 104-09 від 23 травня 2005 року кімната, жилою площею 11,3кв.м., передана у приватну спільну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у рівних частинах у порядку приватизації.

25 вересня 2012р. між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу 31/100 частки квартири АДРЕСА_1, який посвідчено державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Хоменком С.А. та зареєстровано у реєстрі за № 1-1532 (с.с.9 том 1).

Відповідно до вказаного договору у власність покупця перейшла 31/100 частка вказаної квартири, що складається з кімнати 5 - 11,3кв.м., кухня, ванна, вбиральня, коридор, вбудоване приміщення - у загальному користуванні.

Як визнали позивачі під час апеляційного розгляду, вся родина ОСОБА_12, у користування яких перебували кімнати, житловою площею 17,2 м2 та 7,8 м2, у спірній квартирі, станом на січень 2014 року померли, і вказані кімнати були вільними.

Матеріали справи не містять даних, що вказані кімнати передавалися у приватну спільну власність у порядку приватизації.

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 34 від 29 січня 2014р. «Про видачу службових ордерів на квартири у м. Василькові» надано статус службових двом кімнатам, житловою площею 25,0кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 та вирішено видати службовий ордер на зазначені кімнати ОСОБА_2 з сім'єю у складі чотирьох осіб: він, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 (с.с.128 том 1).

На підставі вказаного рішення 3 лютого 2014 року ОСОБА_2 на сім'ю із чотирьох чоловік: він, дружина та двоє дітей, виданий ордер НОМЕР_2 на заняття двох кімнат, площею 25,0 м2 у квартирі АДРЕСА_1 (с.с.68 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 439 від 18 листопада 2016р. «Про виведення з категорії службового житла» виведено з категорії службового житла дві кімнати, житловою площею 23,0 м2, у квартирі АДРЕСА_1 (с.с.239 том 1).

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 36 від 31 січня 2017р. «Про оформлення права власності на дві кімнати в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1» передано дві кімнати в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 38,1 м2, житловою площею 23,0 м2 в приватну спільну власність ОСОБА_2, ОСОБА_7 по ? частині кожному (с.с.240 том 1).

31 січня 2017р. Васильківською міською радою ОСОБА_2 та ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_3, на дві кімнати в спірній квартирі (с.с.234 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 132

від 28 березня 2017р. «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради від 31 січня 2017р. № 36» пункт 1 рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради від 31 січня 2017р. № 36 викладено в новій редакції: передано дві кімнати у квартирі АДРЕСА_1 в приватну спільну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 по 69/200 частин квартири кожному. Свідоцтво про право власності від 31 січня 2017 року, серія НОМЕР_3, визнано таким, що втратило чинність (с.с.235 том 1).

28 березня 2017 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_2, ОСОБА_7 на праві приватної спільної власності належить кожному по 69/200 частин квартири АДРЕСА_1 (с.с.236 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення органу місцевого самоврядування про віднесення двох кімнат у спірній квартирі до категорії службових з подальшою їх передачею на підставі ордеру для вселення відповідачам, а потім їх виведення з цієї категорії та приватизацією, оформленням права власності, є протиправним та незаконним, оскільки стосуються житлового приміщення, яке на час їх прийняття не було вільним, та при умові перебування позивачів, яким на праві власності належала одна з кімнат, на обліку осіб для першочергово одержання житла.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, так як він не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним нормам процесуального права не відповідає.

Визнаючи рішення органу місцевого самоврядування протиправними та незаконним, суд першої інстанції не зазначив, яким саме нормам і якого закону вони не відповідають, суд не зазначив, які саме права та законні інтереси позивачів були порушені спірними рішення виконкому Васильківської міської ради Київської області на час їх прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Отже, вказана норма матеріального права не забороняє надавати службове житло, яке розташоване не у окремій квартирі.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що кімнати, площею 25кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 віднесені до числа службових рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області.

Доводи позовної заяви, що при цьому були порушені п. 1.4 та 1.5 Наказу МВС України № 1039 від 10 вересня 2004р. «Про надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України», належними доказами позивачами не підтверджені.

Частиною 1 статті 122 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що рішення про надання відповідачу

ОСОБА_2 на родину із чотирьох осіб службового жилого приміщення прийнято виконавчим комітетом Васильківської міської ради Київської області, на підставі якого відповідачу виданий відповідний ордер.

Пунктами 10 та 11 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яке затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988р. № 37 і яке є чинним на даний час (далі Положення) передбачено, що службове жиле приміщення має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

При наданні службових жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї.

Пункт 13 Положення передбачає, що в окремих випадках за наявності крайньої виробничої необхідності і відсутності відповідного службового жилого приміщення, як тимчасовий захід, за згодою працівника, йому може бути надано службове жиле приміщення, що не відповідає вимогам, передбаченим пунктом 10 і абзацом першим пункту 11 цього Положення, або за розміром менше від рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті (але не нижче від рівня, встановленого для прийняття громадян на квартирний облік), із збереженням права на одержання службового жилого приміщення, що відповідає вказаним вимогам і розміру.

За таких обставин, порядок надання відповідачу ОСОБА_2 та його родині службового житла порушений не був.

Статтями 58, 59 Житлового кодексу Української РСРвизначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах.

Під час судового розгляду не було встановлено, що ордер на спірні кімнати ОСОБА_2 та його родині був наданих з порушенням вимог діючого законодавства.

Висновок суду, що спірні кімнати на час видачі ордеру не були вільними, не ґрунтуються на обставинах справи та наданих сторонами доказах, так як позивач ОСОБА_4 не стверджувала, що проживала у вказаних кімнатах, а зазначала, що користувалася кімнатою, яка належить її матері на праві власності.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що на час видачі спірного ордеру ОСОБА_4 була зареєстрована у спірній квартирі і мала правові підстави для проживання у кімнатах, які не належали її матері ОСОБА_3 на праві власності та не були передані їй у встановленому законом порядку у користування.

Посилання позивачів на порушення п. 11 Положення, згідно якого не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, колегія суддів вважає безпідставними, так як особові рахунки у спірній квартирі були розділені 4 листопада 2004р., і в квартирі стали проживати дві окремі сім'ї, тому відсутні правові підстави для застосування вказаного пункту Положення.

Вирішуючи даний спір із застосуванням статті 54 ЖК УРСР, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вказаної норми права ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

З наданих суду документів вбачається, що позивачі не є наймачами, позивач ОСОБА_3 є власником частини квартири, а позивач ОСОБА_4 має тільки право на користування кімнатою, яка належить ОСОБА_3, за її згодою, як її дочка, тому правових підстав для застосування при вирішенні даного спору ч. 2 ст. 54 ЖК УРСР не має.

Оскільки позивачі не є наймачами, спірне ізольоване житлове приміщення повинно бути надане у загальному порядку відповідно до ч. 5 ст. 54 ЖК УРСР.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час надання службового житла ОСОБА_2 та його родині, позивачі не перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, згідно довідки від 2 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3 разом із дочкою ОСОБА_15 взяті на квартирний облік на підставі рішення виконкому Васильківської міської ради Київської області від 31 жовтня 2017 року (с.с.54, 55 т.2), тобто вже після передачі спірних кімнат у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7, тому суд першої інстанції не мав правових підстав для врахування вказаної обставини при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, редакція якої діяла на час звернення до суду з позовом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 4 діючого ЦПК України.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під час судового розгляду не було встановлено, що ордер на спірні кімнати ОСОБА_2 та його родині був виданий із порушенням вимог діючого законодавства та з порушенням прав позивачів, які на час видачі ордеру ОСОБА_2 не мали перед ним переважного права на отримання спірних кімнат та не перебували у будь-якому списку на отримання житла, тому правових підстав для визнання його недійсним, а також для визнання недійсними рішень виконкому Васильківської міської ради Київської області з приводу спірних кімнат за позовом позивачів суд першої інстанції не мав.

Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області: № 439 від 18 листопада 2016р. «Про виведення з категорії службового житла»; № 36 від 31 січня 2017р. «Про оформлення права власності на дві кімнати в трикімнатній квартири АДРЕСА_1»; №132 від 28 березня 2017р. «Про внесення змін до рішення виконкому Васильківської міської ради Київської області від 31.01.2017р. № 36»; визнання недійсним та скасування свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 5 квітня 2017р., видане на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_7, позивачами обґрунтовані не були, з наданих у судовому засіданні пояснень позивачів вбачається, що вони є похідними від первісних позовних вимог, які задоволенню не підлягають, а відтак підстав для задоволення зазначених позовних вимог судом також не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, його апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивачів у рівних частинах у прибуток держави.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Абзац 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

Відповідно до абзацу 2 частини 7 статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

У березні 2016 року позивачі подали позовну заяву, яка містила дві вимоги немайнового характеру, судовий збір підлягав оплаті кожним позивачем у сумі 1 102,40грн (551,20 х 2).

У листопаді 2017 року позивачами подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій заявлено ще 4 вимоги немайнового характеру, за які позивачі повинні були сплатити кожна судовий збір у сумі 2 560грн (640 х 4).

Таким чином, за подачу позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог судовий збір підлягав оплаті у сумі 3 662,40грн кожним позивачем, а всього 7 324,80грн.

Отже, за подачу апеляційної скарги судовий збір становить 10 987,20грн, тому з кожного позивача підлягає стягненню у прибуток держави по 5 493,60грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 серпня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: служба у справах дітей та сім'ї Васильківської міської ради Київської області, Департамент матеріального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, управління матеріального забезпечення ГУ НП України в Київській області, ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання незаконними та недійсними рішень виконавчого комітету, ордеру на вселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, яка проживає у АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_4, яка проживає у АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платника податків 9, у прибуток держави ( розрахунковий рахунок № 0024, отримувач УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , код банку отримувача 899998) судовий збір по 5 439грн 60коп. з кожної.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк