Провадження № 2/761/6049/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Горюк В.А.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бугаєнка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія PZU Україна страхування життя» про стягнення страхового платежу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду, зважаючи свої вимоги наступним. Позивачем 27.04.2017 р. було укладено з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір на суму 68 085,85 грн. При оформленні кредиту, менеджер банку примусив позивача укласти договір добровільного страхування життя № Z06.177.72929 від 27.04.2017 р. При цьому зазначив, що укладання даного договору є обов»язковою умовою для видачі кредиту. Зазначена вимога не була оприлюднена на сайті Банку і була доведена до позивача безпосередньо в момент підписання кредитного договору, що розцінюється позивачем як свідоме приховування умов кредитного договору. А тому це порушення п. 10 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що тягне за собою недійсність договору страхування. На вимогу позивача змінити умови кредитного договору або договору страхування життя було відмовлено. Також було відмовлено у страхуванні життя в іншій компанії. Позивач звернувся до страхової компанії з вимогою про розірвання договору страхування, проте і в цьому було відмовлено та рекомендовано попередньо розірвати кредитний договір з достроковим погашенням зобов»язань перед ПАТ «Ідея Банк». Це є додатковим підтвердженням, що нав»язування договору страхування є свідомою дією обох компаній і здійснюється ними за попередньою змовою. За таких обставин позивачем прийнято рішення про припинення кредитного договору та 12 вересня здійснено остаточний рахунок за угодою. Одночасно подано заяву до страхової компанії про дострокове розірвання договору страхування. При цьому відповідач повідомив, що розмір викупної суми становить 0,00 грн., що є несправедливою умовою та нечесною підприємницькою практикою і порушує права споживача і свідомим порушенням ст. 18-21 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин ОСОБА_1 просить визнати договір страхування життя № Z06.177.72929 від 27.04.2017 р. недійсним відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки його укладання було здійснено під примусом з боку працівників ПАТ «Ідея Банк», що діяли в змові з відповідачем, що суперечить вимогам п. 3 ст. 203 ЦК України; визнати умову договору страхування життя № Z06.177.72929 від 27.04.2017 р. про встановлення при достроковому розірванні договору викупної суми у розмірі 0 дискримінаційною щодо споживача, і такою, що суперечить вимогам положень ст. 18,19,21 Закону України «Про захист прав споживачів»; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія РZU Україна страхування життя» на користь ОСОБА_1 страховий платіж за договором страхування життя № Z06.177.72929 від 27.04.2017 р. в сумі 6 278,15 грн. у повному обсязі; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія РZU Україна страхування життя» 3 000,00 грн. в якості компенсації морального збитку (пов»язаного з необхідністю сплачувати додаткові відсотки на суму страхового платежу, що був включений в загальну суму банківського кредиту) та судові витрати.

17.08.2018 р., зважаючи на положення чинного ЦПК України відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача даній шов відзив на позовну заяву разом із відповідними документами, копія якого надана позивачу.

У відзиві вказано, що 27.04.2017 р. між ПАТ «Ідея Банк» (повірений відповідача, який діє на підставі договору доручення AGN.36580.001 АD та довіреності № 204 від 01.11.2013 р.) та позивачем було укладено договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку. При цьому позивач підписанням договору підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з умовами страхування (п.11.1.2. Договору), в тому числі і з розділом 9 Договору страхування. За договором страхування, вигодонабувачем визначено ПАТ «Ідея Банк» на суму фактичної заборгованості застрахованої особи за кредитним договором. Після отримання заяви позивача, страхова компанія звернулась до банку щодо отримання письмової згоди на дострокове припинення дії договору. 31.05.2017 р. банк відмовив у наданні згоди з огляду на наявність заборгованості за кредитним договором. 19.09.2017 р. відповідач отримав заяву про розірвання договору страхування на підставі п. 9.1. договору і у з»язку із отриманням згоди вигодонабувача договір страхування було розірвано. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що у разі розірвання договору на вищенаведених підставах викупна сума дорівнює нулю, страхувальник виконав в повному обсязі взяті на себе зобов»язання. Підстави для задоволення позову відсутні.

ОСОБА_1 повідомив про відсутність необхідності у додатковому ознайомленні з документами, наданими представником відповідача. Пояснив в судовому засіданні, що підтримує заявлені вимоги в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінки, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Встановлено, що 27.04.2017 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія і не заперечується РZU Україна страхування життя», від імені якого на підставі договору доручення AGN.36580.001 АD від 25.04.2012 р. та довіреності № 204 від 01.11.2013 р. в особі уповноваженого представника діє ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку.

Предметом зазначеного договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов»язані з життям застрахованої особи.

Строк дії договору 12 місяців і набуває чинності з 27.04.2017 р., але не раніше дня отримання страхового внеску на поточний рахунок страховика.

При цьому сторони домовились, що страхова сума у разі настання страхового випадку здійснюється в розмірі 100% страхової суми, обумовленої договором, але не більше розміру фактичної заборгованості застрахованої особи згідно з кредитним договором № Z06.177.72929 від 27.04.2017 р., укладеного троком 36 місяців

Вигодонабувачем за договором страхування сторони визначили ПАТ «Ідея Банк», розмір страхового внеску становить 6 278,15 грн.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що договір страхування було укладено примусово, як необхідність надання кредитних коштів банком. І відповідач і ПАТ «Ідея Банк» діяли за попередньою змовою, а тому договір є недійсним, його укладання суперечить п. 5 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною ж 5 ст. 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Проте, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б давали суду можливість визнати укладений між сторонами договір страхування недійсним.

Під час розгляду справи не було отримано доказів про те, що спірний договір порушує положення ст. 203 ЦК України, зокрема не є спрямованим на настання правових наслідків, визначених змістом договору страхування, його правової природи.

Самі ж лише твердження і переконання ОСОБА_1 викладені у позові і зазначені під час розгляду справи по суті не можуть бути покладені в основу рішення, зважаючи на приписи чинного законодавства України.

Так за приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вищенаведене, з огляду на підступність правових підстав для визнання договору страхування недійсним, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині відсутні.

Також на думку суду не підлягає задоволенню вимоги позивача в частині визнання умови договору страхування про встановлення при достроковому розірванні договору викупної суми у розмірі 0 дискримінаційною щодо споживача, і такою, що суперечить вимогам ст. 18-21 Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з наступного.

Положеннями ст. ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» надається визначення несправедливим умовам договору,нечесної підприємницької практики та ст. 21 Закону визначається що є порушенням прав споживача.

Приписами ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, способи захисту прав та свобод передбачені ст. 16 ЦК України, і ними можуть бути можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди

Також Законом України «Про захист прав споживачів» встановлені і наслідки невиконання його положень.

Слід зазначити, що норми даних нормативно - правових актів не містять в собі можливість захисту права шляхом безпосереднього визнання умов договору такими, що не відповідають окремим його положенням, а тому судом не може бути застосований як самостійний спосіб захисту права обраний позивачем.

З іншого боку, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача страховий платіж за договором страхування життя № Z06.177.72929 від 27.04.2017 р. від 6 278,15 грн. та 3 000,00 грн. в якості компенсації морального збитку (пов»язаного з необхідністю сплачувати додаткові відсотки на суму страхового платежу, що був включений в загальну суму банківського кредиту).

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищенаведених норм процесуального законодавств, з урахуванням відсутності обов»язку суду щодо збирання доказів і доведення позиції сторони, з огляду на відсутність доказів, в розумінні вищенаведених норм процесуального права, необхідності і можливості стягнення з відповідача страхового платежу у сумі 6 278,15 грн. підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Також відсутні і підстави для стягнення компенсації морального збитку, пов»язаного з необхідністю сплачувати додаткові відсотки на суму страхового платежу, що був включений в загальну суму банківського кредиту, виходячи з наступного.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Беручи до уваги норми матеріального права, законодавець пе6редбачає можливість стягненя (компенсації) моральної шкоди у випадку наявності останньої, неправомірності дій відповідача, що призвели до порушення прав позивача та причинно - наслідкового зв»язку між діями та наслідками.

З огляду на відсутність підстав вважати, що дії «Страхова компанія PZU Україна страхування життя» є неправомірними по відношенню до ОСОБА_1, відсутності будь - якого обгрунтування спричинення моральної шкоди, відсутні і підстави для стягнення зі страхової компанії суми у розмірі 3 000,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268, 352,354 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203,215, 979 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія PZU Україна страхування життя» про стягнення страхового платежу залишити без задоволення.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України не стягуються.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.10.2018 року.

Суддя: