Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 305/1362/15-ц

провадження № 61-15321 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану їх представником ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В.

від 05 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 49 500 доларів США зі сплатою 12 % річних, строком до 19 жовтня 2021 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний відповідачам на праві спільної сумісної власності будинок з надвірними спорудами загальною площею

477,63 кв. м., що розташований по АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якогоТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором від 20 жовтня 2006 року.

ОСОБА_4 належним чином умови договору не виконав, у результаті чого станом на 1 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі

238 347 грн 18 коп., в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області у складі судді Тулик І. І. від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором від 20 жовтня 2006 року, а також доказів на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_4 про відступлення права вимоги за його борговими зобов'язаннями.

Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 листопада

2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову

ТОВ «Кредитні ініціативи». В рахунок погашення заборгованості

ОСОБА_4 за кредитним договором від 20 жовтня 2006 року у розмірі 238 347 грн 18 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 167 541 грн 16 коп.; заборгованості за процентами у розмірі

54 858 грн 20 коп.; заборгованості за пенею у розмірі 15 947 грн 82 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - належний відповідачам на праві спільної сумісної власності будинок із надвірними спорудами загальною площею 477,63 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше 1 025 374 грн.

Рішення суду апеляційного суду мотивовано тим, що права позивача були порушені невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому вони підлягають відновленню, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення вимог Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не повідомив боржника про відступлення права вимоги за іпотечним договором у передбачений цим Законом спосіб. Крім того, позивач у порушення умов іпотечного договору не надіслав на адресу відповідачів вимогу про усунення порушення. Матеріали справи не містять доказів переходу до позивача права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. З огляду на вищевикладене, вважали помилковим висновок суду про задоволення позову. Крім того, вказували, що суд не застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У серпні 2017 року від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких товариство посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 20 жовтня 2006 року між

ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 49 500 доларів США зі сплатою 12 % річних, строком до 19 жовтня 2021 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки, предметом якого є належний відповідачам на праві спільної сумісної власності будинок з надвірними спорудами загальною площею

477,63 кв. м., що розташований по АДРЕСА_1.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке є правонаступником

ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», укладені договори відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до яких банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та фізичними особами. Згідно із зазначеними договорами відбулося відступлення права вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договорами.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_4 належним чином умови договору не виконав, у результаті чого станом на 1 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 238 347 грн 18 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 167 541 грн 16 коп.; заборгованості за процентами - 54 858 грн 20 коп.; пені - 15 947 грн 82 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договоромбанк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленихдоговором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши неналежне виконання позичальником умов кредитного договору

від 20 жовтня 2006 року, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка, становить 238 347 грн 18 коп., дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - належний на праві спільної сумісної власності

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будинок з надвірними спорудами загальною площею 477,63 кв. м., що розташований по АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не повідомив відповідачів про порушення позичальником основного зобов'язання спростовуються наявним в матеріалах справи повідомленням про усунення порушень за кредитним договором, надісланого 07 липня 2015 року позивачем на адресу відповідачів із роз'ясненням наслідків неусунення таких порушень, зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 55-57).

Крім того, відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» ненадсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів переходу до нього прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами є помилковими, оскільки матеріали справи містять договори про відступлення прав вимоги та передачу прав за договорами забезпечення, укладені 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до додатку № 1 яких позивач набув право вимоги до відповідачів за вказаними вище договорами (а. с. 52, 53).

Доводи касаційної скарги про те, що позичальника не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції та звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов'язуються із виконанням боржником обов'язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов'язку в цілому.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необґрунтованими, оскільки загальна площа будинку, який переданий в іпотеку, складає 477, 63 кв. м, тоді як обов'язковою умовою для застосування частини першої цього Закону загальна площа житлового будинку повинна не перевищувати 250 кв. м.

Посилання в касаційній скарзі на частину третю статті 39 Закону України «Про іпотеку», як на підставу для відмови у позові, є необґрунтованими, оскільки допущене боржником порушення умов кредитного договору є істотним та таким, що змінює обсяг прав банку та позбавляє того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору, а тому відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено таке зобов'язання, напряму впливає на права ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержателя.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться за межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану їх представником ОСОБА_6, залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Закарпатської області

від 05 квітня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта