Провадження № 2/127/2240/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

18 вересня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого 17.05.2010 року та згідно з рішенням Виконкому Вінницької міської ради від 06.05.2010 року за №956 позивачу на праві приватної власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає в ньому разом із членами сім'ї.

ОСОБА_2 був знайомим сина позивача, на прохання якого позивач надала згоду на тимчасову реєстрацію відповідача у її будинку і 28.07.2006 року він був зареєстрований. Однак у будинок відповідач не заселявся, ніколи в ньому не проживав, своїх речей не зберігав. Він обіцяв знятись з реєстрації за першою вимогою, проте не зробив цього.

ОСОБА_2 з часу реєстрації в будинку, вже майже 12 років, не проживає в спірному приміщенні, своїх речей там не зберігає, участі в утриманні даного приміщення та оплаті комунальних послуг не бере.

Реєстрація відповідача в будинку, належному позивачу, створює для неї перешкоди в користуванні власністю, що стало підставою звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не подав.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого 17.05.2010 року та згідно з рішенням Виконкому Вінницької міської ради від 06.05.2010 року за №956 позивачу на праві приватної власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є власником будинку, зареєстрована та проживає в ньому разом із членами сім'ї.

ОСОБА_2 був знайомим сина позивача, на прохання якого позивач надала згоду на тимчасову реєстрацію відповідача у її будинку і 28.07.2006 року він був зареєстрований. Однак у будинок відповідач не вселявся, ніколи в ньому не проживав, своїх речей не зберігав. Він обіцяв знятись з реєстрації за першою вимогою проте не зробив цього.

ОСОБА_2 з часу реєстрації в будинку, вже майже 12 років, не проживає в спірному приміщенні, своїх речей там не зберігає, участі в утриманні даного приміщення та оплаті комунальних послуг не бере.

Реєстрація відповідача в будинку, належному позивачу, створює для неї перешкоди в користуванні власністю, що стало підставою звернення до суду з позовом.

Факт відсутності відповідача в будинку більше одного року підтверджується письмовими поясненнями трьох сусідів, довідкою квартального комітету мікрорайону «Димитрівський» за №783 від 23.05.2018 року.

Згідно із ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з ч.1 ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок, зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положеннями ч. 3 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку та брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Враховуючи те, що відповідач членом сім'ї позивача не є, факт його не проживання за місцем реєстрації понад один рік встановлений, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача юридичне значення, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням з відповідною частиною господарських будівель і споруд, доведеними.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 150, ч.1 ст.151, ч.1, ч.3 ст.156 ЖК УРСР, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 21.04.1999 р. Барським РВ УМВС України у Вінницькій області), таким, що втратив право користування житлом - будинком АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 21.04.1999 р. Барським РВ УМВС України у Вінницькій області), на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у відшкодування витрат зі сплати судового збору 704,80 грн., на правничу допомогу 700 грн.

Позивач може оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 18.09.2018 р.

Суддя