Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа №127/3515/15-ц

провадження № 61-18430св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,

представники позивача: Савоткіна Катерина Станіславівна, Преснякова Олена Вікторівна, Кокуніна Катерина Вікторівна, Джига Катерина Вікторівна,

відповідачі: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

представник ОСОБА_9, ОСОБА_10 - ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В.,

Копаничук С. Г., Медвецького С. К., касаційну скаргу ОСОБА_10 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 29 вересня 2016 року у складі судді Гриневича В. С. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року у складі колегії суддів:

Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8,

ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України

від 21 липня 2005 року № 630 та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у квартирі АДРЕСА_1, де проживають ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 У зв'язку із неналежним виконанням відповідачами свого обов'язку зі сплати наданих послуг, станом на 06 лютого 2015 року виникла заборгованість, що підтверджена відомістю з особового рахунку. 21 липня

2011 року за заявою КП Вінницької міської ради«Вінницяміськтеплоенерго» Ленінським районним судом м. Вінниці видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 8 612,83 грн за період з жовтня 2007 року по квітень 2011 року, проте станом на 02 лютого

2015 року зазначена заборгованість не погашена.

З урахуванням викладеного, КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» просило суд: стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь позивача 3 700,34 грн заборгованості за період з травня 2011 року по лютий 2012 року; стягнути солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь позивача 14 072,21 грн заборгованості за період з березня 2012 року по січень 2015 року, 5 277,16 грн інфляційних втрат та

1 699,21 грн 3 % річних, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року позов КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь

КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість у розмірі 19 567,74 грн, з яких: 14 620,38 грн - борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 617 грн - 3 % річних та 4 330,36 грн - інфляційні втрати.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі, як користувачі житлово-комунальних послуг, не виконали взяті на себе зобов'язання щодо оплати вказаних послуг, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню на користь позивача, при цьому в задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено у зв'язку із пропуском строків позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року змінено, стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь

КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість у розмірі 18 334,22 грн, з яких: 14 620,38 грн - борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 610,30 грн. - 3 % річних та 3 103,54 грн - інфляційні втрати.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції вірно визначено загальну суму боргу за спожиті послуги з теплопостачання за період з лютого 2012 року по січень 2015 року, яка становить 14 620,38 грн, проте при проведенні розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України допустив помилки та невірно розрахував вказану заборгованість, що стало підставою для зміни рішення в частині стягнення суми.

У січні 2017 рокуКП Вінницької міської ради«Вінницяміськтеплоенерго» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачами з липня 2009 року по січень 2017 року не було здійснено оплати за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, тому станом на 01 січня 2017 року заборгованість за спожиті послуги складає 44 705,50 грн.

У січні 2017 рокуОСОБА_10подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, застосовано закон, який не підлягав до застосування.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Апеляційний суд, правильно погодившись із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з лютого 2012 року по січень 2015 року тобто в межах трирічного строку позовної давності, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 27 лютого 2015 року, відмовивши у стягненні заборгованості за період з травня по січень 2012 року, оскільки такі вимоги знаходяться за межами трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України, обґрунтовано змінив його в частині розрахунку та стягненні інфляційних втрат і 3 % річних у відповідності до статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2018 року зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 29 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 29 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська