П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 369/13802/17

Провадження: № 22-ц/824/1824/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекультивація» про визнання недійсним наказу,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом директора ТОВ «Рекультивація» № К/10 від 14 грудня 2010 року він був призначений на посаду директора Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація». До того часу у період з 2008 року по червень 2013 року він виконував доручення директора товариства Ройтера Я.С. Разом з тим, про призначення на посаду директора Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація» позивачу весь вказаний час не було відомо, ним не укладався трудовий договір з директором ТОВ «Рекультивація», а сам наказ про призначення на посаду директора оформлений з порушенням ст. 24 КЗпП України. Окрім того, на підприємстві відсутня особова справа ОСОБА_1, у наказі про призначення його на посаду директора відсутній підпис позивача на підтвердження його ознайомлення із вказаним наказом, а у трудовому контракті у порушення наказу Міністерства праці України «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» не вказана форма оплати праці та соціально-побутове забезпечення працівника, його робочий час.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати недійсним наказ ТОВ «Рекультивація» № К/10 від 14 грудня 2010 року про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Сумської філії ТОВ «Рекультивація», а також визнати недійним контракт на виконання обов'язків директора Сумської філії ТОВ «Рекультивація» від 27 грудня 2011 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Рекультивація» про визнання недійсним наказу відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вказує, що судом не було враховано порушення вимог ст. 24 КЗпП України при так званому укладенні трудового договору з ним. Окрім того, підставою для видання наказу про прийняття на роботу є укладення з працівником контракту, разом з тим, контракт був укладений більше, ніж через рік після видання наказу директора ТОВ «Рекультивація» про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація». Також зазначав, що сфера діяльності ТОВ «Рекультивація» не підпадає під перелік підприємств, які можуть укладати контракти з працівниками, й тому контракт, укладений між позивачем та відповідачем є незаконним, а відтак недійсним.

Представник ТОВ «Рекультивація» у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Рекультивація», третя особа: Ройтер Г.С. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, стягнення заборгованості із заробітної плати, стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та визнання договору про повну матеріальну відповідальність недійсним було встановлено факт законності наказу № К/10 від 14 грудня 2010 року про призначення ОСОБА_1 на посаду директора Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація», а відтак вказана обставина відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Звертало увагу суду на те, що посилання позивача на ту обставину, що до видання наказу № К/10 від 14 грудня 2010 року потрібно було укласти трудовий контракт, є помилковими, оскільки в розумінні ст. 24 КЗпП України ( у редакції, чинній на момент видачі наказу) укладення трудового договору оформлюється наказом, що і відбулося 14 грудня 2010 року. Окрім того відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що позивач ознайомився з контактом на виконання обов'язків директора Сумської філії ТОВ «Рекультивація» від 27 грудня 2011 року в день його підписання, що підтверджується власноручно зробленим підписом на вказаному контракті, тому позивачем пропущено строк на звернення до суду із позовом про визнання недійсним контракту без поважних причин.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно опублікованого в газеті «Голос України» повідомлення Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», цивільні справи, які перебували провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року прийнято справу за позовом ОСОБА_1 до свого провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених в ній.

Представник ТОВ «Рекультивація» у судове засідання не з'явився, направив до суду відзив на апеляційну скаргу.

Зважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, який не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом директора ТОВ «Рекультивація» від 14 грудня 2010 року № К/10 ОСОБА_1 призначено директором Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація».

Наказом директора ТОВ «Рекультивація» від 14 грудня 2010 року директору Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація» призначено заробітну плату у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до наказу директора Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація» від 14 грудня 2010 року, погодженого з директором ТОВ «Рекультивація», заробітну плату ОСОБА_1 ним самим було визначено у розмірі 2000 грн. з моменту отримання Філією доходів від господарської діяльності.

Наказом директора ТОВ «Рекультивація» від 31 травня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП Україна.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Рекультивація», третя особа: директора ТОВ «Рекультивація» Ройтер Г.С. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, стягнення заборгованості по заробітній сплаті, грошової компенсації за невикористану відпустки та визнання договору про повну матеріальну відповідальністю недійсним було задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Рекультивація» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 337 грн. Вирішене питання про стягнення судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання договору про повну матеріальну відповідальністю недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено за необґрунтованістю, визнано недійсним укладений між ТОВ «Рекультивація» і директором Сумської районної філії цього товариства ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність від 26 грудня 2011 року. Стягнуто з ТОВ «Рекультивація» на користь ОСОБА_1 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та вирішено питання про стягнення судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 серпня 2015 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 17 лютого 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в силі в цій частині рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 грудня 2014 року.

В іншій частині рішення апеляційного суду та у не скасованій ним частині рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 грудня 2014 року залишено без змін.

Вищевказаними рішеннями судів, які набрали законної сили, було встановлено, що наказом директора ТОВ «Рекультивація» від 14 грудня 2010 року № К/10 ОСОБА_1 було призначено директором Сумської районної філії ТОВ «Рекультивація».

А відтак, з урахуванням положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України дана обставина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до положень ст. 24 КЗпП України, в редакції, чинній на час видання оскаржуваного наказу, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

А відтак, положення ст. 24 КЗпП України, на порушення яких як на підставу для визнання недійсним контракту на виконання обов'язків директора Сумської регіональної філії ТОВ «Рекультивація» від 27 грудня 2011 року посилається позивач, в редакції, що діяла на момент укладення контракту на виконання обов'язків директора між ТОВ «Рекультивація» та ОСОБА_1, не передбачали обов'язкового видання наказу про прийняття на роботу працівника з дати, вказаної у контракті із обов'язковим зазначенням про прийняття працівника на роботу за контрактом.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення відповідачем вимог ст. 24 КЗпП України при укладенні контракту є такими, що не ґрунтуються на нормах трудового законодавства, яке діяло на момент укладення з ним трудового договору.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували висновки судів щодо існування між сторонами трудових правовідносин. Не було надано заявником таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383,384 ЦПК України , колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль