МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Справа №370/2332/18

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, (далі - відповідачі), в якому вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, який вона отримала у спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили 05.11.2015 року.

Окрім неї та її сина, ОСОБА_5, який є членом її сім'ї, в іншій частині вказаного житлового будинку проживають без реєстрації відповідачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є дітьми ОСОБА_5 та вселились в до належного їй будинку без її згоди, проживають в ньому до теперішнього часу.

Посилаючись на те, що відповідачі не являються членами її сім'ї, витрати на утримання будинку не несуть, участі у веденні підсобного господарства не приймають, систематично порушують правила співжиття, яке виражається у вчиненні щодо неї фізичного та психологічного насилля, у звязку з чим вона неодноразово зверталась до органів поліції з заявами щодо протиправної поведінки відповідачів, що створює неможливі умови для їх сумісного проживання, та посилаючись на ст. ст. 71, 72, 109, 110, 116 Житлового Кодексу Української РСР, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим будинком будинок №49-а по вулиці Набережній в с. Великий Карашин Макарівського району, шляхом їх виселення без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою суду від 09.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України.

Копію ухвали суду від 09.10.2018 року та позовну заяву з додатками відповідачі отримали 20.10.2018 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №727 та №719. У встановлений судом строк відзиву на позов та доказів на спростування обставин, викладених позивачем відповідачі не подали, у зв'язку із чим відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням такого оголошення, а саме 11.10.2018 року, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 Макарівського району Київської області згідно рішення Макарівського районного суду Київської області від 12.03.2015 року у справі №370/2712/14-ц, що також підтверджується Інформаційною довідкою №59693281 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.05.2016 року (а.с. 8-11).

Як вбачається з довідки №447 від 08.12.2014 року Великокарашинської сільської ради, в житловому будинку АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані наступні громадяни: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 (а.с. 7).

Інших доказів на підтвердження викладених у позові обставин, позивач не надала.

Вирішуючи вимоги за позовом, а саме визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим будинком, шляхом їх виселення без надання іншого жилого приміщення, як просить позивач, суд керується наступним.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР.

Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Стаття 116 цього кодексу встановлює, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи з аналізу зазначеної статті вбачається, що до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що до відповідачів жодного разу вказані заходи попередження, які є обов'язковими у разі виселення особи, вжиті не були.

Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зазначені в обґрунтування позовних вимог обставини, а саме те, що відповідачі витрати на утримання житлового будинку не несуть, участі у веденні підсобного господарства не приймають, систематично порушують правила співжиття, яке виражається у вчиненні щодо позивача фізичного та психологічного насилля, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до органів поліції з заявами щодо протиправної поведінки відповідачів, не підтверджені жодними доказами. Окрім того, посилання позивача на те, що відповідачі проживають у вказаному житловому будинку без реєстрації, спростовуються наданою нею ж довідкою №447 від 08.12.2014 року Великокарашинської сільської ради, про реєстрацію відповідачів за вказаною адресою.

Оскільки обставини, які є обов'язковими для виселення особи та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не найшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. не підлягають відшкодуванню.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому ст. ст. 354-355 підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2018 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2; адреса проживання: 08050, АДРЕСА_3;

ОСОБА_2, остання відома адреса проживання: 08050, АДРЕСА_3

ОСОБА_3, адреса: 08050, АДРЕСА_3.

Суддя О.В. Тандир