КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Цимбал І.К.
№22-ц/824/378/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №753/5292/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Садівничого товариства Садівницький масив «Займище», третя особа: ОСОБА_4 про зобов'язання видати наказ про звільнення, надати копію наказу про звільнення, внести запис у трудову книжку, провести розрахунок при звільненні, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Садівницького товариства Садівницький масив «Займище» про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24 вересня 2011 року на Конференції уповноважених Садівницьких товариств членів Садівницького масиву «Займище» прийнято рішення про обрання його на новий термін головою Ради, оформлене Протоколом №1.

Рішенням Конференції від 29 вересня 2012 року його повноваження достроково припинені, рішенням Ради від 20 жовтня 2012 року головою обрано ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2013 року рішення Ради від 20 жовтня 2012 року визнано недійсним та скасовано, рішення конференції від 29 вересня 2012 року залишено в силі, оскільки установлено, що наказ про звільнення не видавався, отже він не вважається звільненим.

25 травня 2013 року без вирішення питання про його звільнення, обрано виконуючим обов'язки голови Ради ОСОБА_4

14 березня 2015 року на засіданні членів Ради розглянута його заява про звільнення та прийнято рішення про його звільнення на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, а також про звільнення ОСОБА_4 від виконання обов»язків.

Зазначав, що внаслідок незаконного утримання ОСОБА_4 печатки та документів СТ СМ «Займище» він не може отримати наказ про звільнення, розрахунок при звільненні, запис у трудовій книжці не може бути проставлений.

Він неодноразово звертався до керівництва товариства із заявами про видачу наказу про звільнення з посади, яку раніше обіймав, проте такі заяви були залишені поза увагою.

Ураховуючи наведене та з усіма уточненнями просив суд:

зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення з роботи СТ СМ «Займище» на день розгляду справи в суді;

надати копію наказу про звільнення з посади голови Ради;

здійснити запис у трудовій книжці про звільнення;

провести розрахунок на день звільнення та сплатити належне грошове забезпечення, з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 366419,48 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 16 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді встановлено, що не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду від 25 жовтня 2016 року, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким зобов'язати відповідача надати копію наказу про звільнення з посади голови Ради та здійснити запис в трудовій книжці про звільнення; провести розрахунок на день звільнення та сплатити належне грошове забезпечення, з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 366419,48 грн.

Зазначає, що правова позиція суду є хибною та ґрунтується на неправильному застосуванні та тлумаченні норм трудового законодавства. Судом було застосовано норми матеріального права, які не регулюють дані правовідносини.

Судом залишено поза увагою та необґрунтовано вимогу про видачу наказу про звільнення. Рішення конференції від 29 вересня 2012 року не може підмінити наказ про звільнення з роботи.

Також судом залишено поза увагою позовну вимогу проведення відповідних виплат і компенсацій, які необхідно сплатити працівнику при звільненні, як того вимагає трудове законодавство та Закону України «Про кооперацію».

Звертає увагу на те, що станом на день подачі апеляційної скарги він перебуває у вимушеному прогулі з 11.11.2012 року, тому відповідач має виплатити на його користь заробітну плату в сумі 366419,79 грн.

Судом не надано належної правової оцінки доказам, які є у справі, а саме: наказу №1 від 15.05.2004 року; заяви-наказу на відпустку №7/К від 18.10.2012; витягу з ЄДРЮОФОП; заяви звернення про звільнення з роботи, рішення Апеляційного суду міста Києва від 15.05.2013 року. Вказані письмові докази підтверджують факт наявності трудових відносин та ігнорування його законних вимог про звільнення в установленому законом порядку, а саме видачу наказу та виплата належних грошових коштів.

Крім того, виходячи з розуміння та тлумачення резолютивної частини рішення Апеляційного суду міста Києва, яке набрало законної сили, можна стверджувати про те, що він залишається не звільненим з посади голови СТ СМ «Займище» саме з причин відсутності відповідного наказу.

Посилається також на безпідставність стягнення з позивача на користь держави судового збору, вказуючи на вимоги п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з&q?ів;явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 15 травня 2004 року згідно рішення ради СТ СМ «Займище» ОСОБА_3 обрано головою ради товариства.

24 вересня 2011 року на Конференції уповноважених Садівницьких товариств членів Садівницького масиву «Займище» прийнято рішення, оформлене Протоколом №1, про обрання ОСОБА_3 на новий термін головою Ради товариства.

Із змісту Статуту Садівничого масиву «Займище» вбачається, що останнє створено за ініціативою двадцяти садівницьких товариств, є складовою частиною системи кооперації, найвищим органом управління є конференція уповноважених садівницьких товариств членів масиву (п.34). До повноважень конференції віднесено обрання членів Ради (п.36), які, в свою чергу, обирають голову (п.49). В період між конференціями її функції, як найвищого органу управління, виконує Рада (п.48).

Рішенням Конференції уповноважених членів СТ СМ «Займище» від 29 вересня 2012 року постановлено про дострокове припинення повноважень ОСОБА_3 як голови Ради СМ «Займище».

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до СТ СМ «Займище» про визнання недійсними рішення конференції та рішення ради СТ СМ «Займище», поновлення на посаді голови Ради СТ СМ «Займище», визнано недійсним рішенням Ради від 20 жовтня 2012 року головою Ради обрано ОСОБА_4 Зазначене рішення від 20 жовтня 2012 року. У задоволенні вимог в частині визнання недійсним рішення Конференції від 29 вересня 2012 року, поновлення ОСОБА_3 на посаді голови ради садівничого товариства садівницького масиву «Займище» - відмовлено.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 посилався на порушення відповідачем ст. 47 КЗпП України, оскільки його не ознайомлено з наказом про звільнення з посади голови СТ СМ «Займище», не внесено запис в трудову книжку про дату та причини звільнення та не проведено з ним розрахунок при звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, при цьому, суд керувався висновками рішення Конституційного Суду України №1-2/2010 від 12 січня 2010 року, ст.99 ЦК України, вказавши, що усунення члена виконавчого органу від виконання своїх обов»язків не є відстороненням працівника від роботи в розумінні ст.46 КЗпП України. Підставою для звільнення позивача є рішення конференції уповноважених членів товариства, отже у трудовій книжці повинні бути зазначені відомості про звільнення останнього з посади голови ради СТ СМ «Займище» з 29 вересня 2012 року на підставі ч.3 ст. 99 ЦК України, а не наказу про звільнення, винесення якого додатково не вимагається. Також судом ураховано, що трудову книжку з товариства позивач забрав особисто, із вимогою про її оформлення до товариства не звертався та не надавав її для належного оформлення.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки застосовуючи до спірних правовідносин частину третю статті 99 ЦК України, суд не звернув уваги на те, що приписи вказаної норми права регулюють правовідносини щодо члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов'язків, а предметом даного позову є зобов'язання видати наказ про звільнення, надати копію наказу про звільнення, внести запис у трудову книжку, провести розрахунок при звільненні та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, відповідно рішення суду підлягає скасуванню.

Як встановлено вище, рішенням Конференції уповноважених членів СТ СМ «Займище» від 29 вересня 2012 року достроково припинено повноваження ОСОБА_3 як голови Ради СМ «Займище». Зазначене рішення не скасоване та є чинним.

Разом з тим, прийняття рішення про припинення повноважень ОСОБА_3 як голови Ради СМ «Займище» на підставі Рішення Конференції від 29 вересня 2012 року вказує на те, що, з прийняттям такого рішення ОСОБА_3 втрачає повноваження голови Ради, але не свідчить при припинення трудових правовідносин в розумінні трудового законодавства.

Оскільки статут СТ СМ «Займище» не містить положень про порядок оформлення звільнення, відтак таке повинно відбуватись із дотриманням загальних вимог законодавства про працю.

Статтею 47 КЗпП України передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно пункту 4.1 та пункту 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Частиною 4 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Для застосування цієї норми необхідна наявність таких умов: затримки у видачі трудової книжки: вини власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Відповідачем не заперечується, що за результатами рішення Конференції уповноважених членів СТ СМ «Займище» від 29 вересня 2012 року наказ про звільнення ОСОБА_3 видано не було.

Також сторонами не заперечується, що відповідачем не здійснено запис про звільнення у трудовій книжці позивача.

Наведене свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з головою Ради СМ «Займище», яка порушує трудові права позивача як працівника, зокрема щодо вільного вибору праці.

ОСОБА_3 в заяві про уточнення позовних вимог від 03.10.2016 року просив суд:

зобов'язати відповідача видати наказ про звільнення з роботи СТ СМ «Займище» на день розгляду справи в суді;

надати копію наказу про звільнення з посади голови Ради;

здійснити запис у трудовій книжці про звільнення;

провести розрахунок на день звільнення та сплатити належне грошове забезпечення, з урахуванням заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 366419,48 грн.

У всіх судових засідання ОСОБА_3 підтвердив, що після рішення конференції про його відсторонення від роботи він забрав свою трудову книжку і на підтвердження цього надав її для огляду в суді апеляційної інстанції.

У силу ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на встановлення недотримання відповідачем вимог трудового законодавства щодо належного оформлення звільнення, а саме невидачі та не ознайомлення позивача з наказом про звільнення, невнесенні даних у трудову книжку про звільнення позивача, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо видачі наказу про звільнення позивача з роботи СТ СМ «Займище»; надання копії наказу про звільнення з посади голови Ради; зобов'язання здійснити запис про звільнення у трудовій книжці позивача, провести розрахунок при звільненні, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, ОСОБА_3 мав право звернутися до суду з позовом про зобов'язання видати наказ про звільнення, надати копію наказу про звільнення, внести запис у трудову книжку, провести розрахунок при звільненні, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як убачається з матеріалів справи, 29.10.2012 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про визнання недійсними рішення конференції та рішення ради СТ СМ «Займище», поновлення на посаді голови Ради СТ СМ «Займище».

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2013 року, зокрема, відмовлено в задоволенні вимог в частині визнання недійсним рішення Конференції від 29 вересня 2012 року, поновлення ОСОБА_3 на посаді голови ради садівничого товариства садівницького масиву «Займище».

У даному рішенні зазначено, що враховуючи, що жодного документу, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України, якими є наказ про звільнення та трудова книжка із записом про звільнення, який би давав право ОСОБА_3 звернутися до суду з приводу його звільнення, позивач не надав, суд позбавлений можливості встановити факт порушення його трудових прав. Такий висновок містився також у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2013 року.

Таким чином, ОСОБА_3, з дня отримання копії судового рішення/набрання рішенням законної сили, був обізнаний про порушення його права щодо невидачі наказу про звільнення, ненадання копії наказу про звільнення з посади голови Ради та не здійснення запису про звільнення у трудовій книжці, та саме з цього часу почався відлік тримісячного строку на звернення до суду.

Разом з тим, з даним позовом ОСОБА_3 звернувся лише 17 березня 2016 року, тобто з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав близько 3 років, не зазначивши при цьому поважних причин для поновлення судом строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Судом не звернуто уваги не зазначені обставини та не враховано, що строк, передбачений ст. 233 КЗпП України суд має застосовувати без заяви іншої сторони процесу.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 зазначив, що подав позов лише 17 березня 2016 року оскільки не знав про строки.

Разом з тим, не знання норм закону не звільняє від наслідків такого незнання та не може бути визнане поважною причиною пропуску строків.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем заявлено позов про зобов'язання видати наказ про звільнення, надати копію наказу про звільнення, внести запис у трудову книжку, провести розрахунок при звільненні, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На всі ці вимоги поширюється тримісячний строк на звернення до суду з позовом, який позивач пропустив без поважних причин.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду.

Крім того, відповідно частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що позивач не сплатив судовий збір за подачу позову, тому з нього на користь держави підлягає стягненню 1102,40 грн. судового збору за подачу позову.

Керуючись статтями 47,116,117, 233,235 КЗпП України, статтями 13,141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Садівничого товариства Садівницький масив «Займище», третя особа: ОСОБА_4 про зобов'язання видати наказ про звільнення, надати копію наказу про звільнення, внести запис у трудову книжку, провести розрахунок при звільненні, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1102,40 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва