Провадження № 2/161/3356/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шумиводі О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Луцької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1960 року використовувала для ведення господарства вільну від забудови земельну ділянку кадастровий номер :33:022:0088 площею 0,1850 га по вул. Гущанській, 19 в місті Луцьку, яка перебуває у комунальній власності. На цій підставі 05.09.2017 позивач звернулась до Луцької міської ради із письмовою заявою про передачу їй у власність безоплатно земельної ділянки площею 0,0930 га по вул. Гущанській, 19 в місті Луцьку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак рішенням Луцької міської ради від 28.02.2018 №38/22 ОСОБА_1 було відмовлено у передачі у власність вказаної земельної ділянки у звязку з відсутністю в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0930 га з кадастровим номером :33:022:0088 та не поданням документів, відповідно до адміністративної послуги ІК-259/29/06, а також прийняттям Луцькою міською радою рішення від 25.02.2017 №71/6 «Про розгляд звернення депутатів Волинської обласної ради до сільських, селищних, міських голів та до депутатів місцевих рад Волинської області щодо першочергового забезпечення земельними ділянками військовослужбовців, які виконують або виконували завдання зі здійснення антитерористичної операції на сході України».

Вважає відмову відповідача у передачі їй у власність частини спірної земельної ділянки незаконною.

Просить суд визнати незаконним рішення Луцької міської ради від 28.02.2018 року № 38/22 про відмову у безоплатній передачі частини земельної ділянки площею 0,0930 га за кадастровим номером :33:022:0088 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасувати дане рішення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві. Позов просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в поданому відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.07.2017 року земельна ділянка площею 0,185 га з кадастровим номером :33:022:0088 по вул. Гущанській, 19 в місті Луцьку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд перебуває у комунальній власності Луцької міської ради (а.с. 39).

Згідно договору оренди землі від 18.04.2011 року, зареєстрованого у Державному реєстрі земель 25.10.2011 року за № 00175, укладеного між Луцькою міською радою та ОСОБА_3, останній був орендарем земельної ділянки площею 0,1850 га з кадастровим номером :33:022:0088 по вул. Гущанській, 19, місті Луцьку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 40-43). Даний договір був укладений строком на 5 років, після закінчення строку його дії орендована земельна ділянка згідно акту прийому-передачі була повернута Луцькій міській раді (а.с. 49).

05.09.2017 позивач звернулась до Луцької міської ради із письмовою заявою про передачу їй у власність на підставі набувальної давності безоплатно земельної ділянки площею 0,0930 га з кадастровим номером :33:022:0088 по вул. Гущанській, 19 в місті Луцьку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10, 11).

Рішенням Луцької міської ради від 28.02.2018 №38/22 ОСОБА_1 було відмовлено у передачі у власність вказаної земельної ділянки у звязку з відсутністю в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0930 га з кадастровим номером :33:022:0088 та не поданням документів, відповідно до адміністративної послуги ІК-259/29/06, а також прийняттям Луцькою міською радою рішення від 25.02.2017 №71/6 «Про розгляд звернення депутатів Волинської обласної ради до сільських, селищних, міських голів та до депутатів місцевих рад Волинської області щодо першочергового забезпечення земельними ділянками військовослужбовців, які виконують або виконували завдання зі здійснення антитерористичної операції на сході України» (а.с. 9).

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 344 ЦК України, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Розділом III Земельного кодексу України врегульовані питання, що стосуються прав на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до вимог ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них права на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або користування громадянам на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому Земельним кодексом. Цей порядок передбачає звернення громадянина з клопотанням, розгляд останнього органом державної влади або місцевого самоврядування, прийняття про це відповідного рішення, підготовку землевпорядної документації, відведення земельної ділянки в натурі, видачу відповідних документів, здійснення реєстрації земельної ділянки.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Згідно п. 10 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження безперервного користування спірною земельною ділянкою протягом 15 років відповідно до положень ч. 1 ст. 119 ЗК України. Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення Луцька міська рада діяла у відповідності до норм чинного земельного законодавства, тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 82, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 321, 344, 373 ЦК України, 116, 118, 119 Земельного кодексу України суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.11.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк