Провадження № 2/243/3016/2018
Справа № 243/8806/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» вересня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Неминущого Г.Л.,

за участю секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона на підставі Договору купівлі-продажу від 11 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначений договір укладений між нею та Відповідачем. Відповідач зобовязувалася знятись із реєстраційного обліку до 12.09.2018 року, однак даного обовязку не виконала та залишилася зареєстрованою в квартирі, яка належить Позивачу.

Місцезнаходження відповідача не відоме, відповідно до акту ЖБК № 7 «Юбілейний» Відповідач в квартирі не мешкає.

Вона змушена нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим бажає виписати відповідача на підставі рішення суду.

Статтею 319 ЦК України свідчить про те, що власник має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Просить суд ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, позбавити права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 24 в будинку № 5 по вулиці Ясна у місті Словянську Донецької області.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 24 вересня 2018 року надала до суду заяву, в якому просила її позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності (а.с.17).

Представник Позивача ОСОБА_4, який діє на підставі Ордеру серії ДН № 041972 від 12 вересня 2018 року у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27 вересня надав Заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 просив задовольнити (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.18 вересня 2018 року до суду надала Заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 15).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Договору кіпівлі-продажу квартири від 11 вересня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області, ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1893 належить квартира АДРЕСА_2(а.с.6-7).

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

З Довідки про склад сімї № 97 від 12 вересня 2018 року, виданої ЖСК № 7 «Ювілейний», вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, але за даною адресою не проживає (а.с.11).

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЖК УРСР відповідно до положень якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім власником квартири АДРЕСА_3. На теперішній час вона не проживає за вищевказаною адресою, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 не наполягала на відшкодуванні судових витрат за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 24 у будинку № 5 по вулиці Ясній у місті Словянську Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5