ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1877/18 Справа № 209/396/18 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є.Д. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року цивільний позов ОСОБА_1 до Департаменту з гуманітарних питань Камянської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено повністю.

Визнано незаконним наказ Департаменту з гуманітарних питань Камянської міської ради від 09.01.2018 року № 10-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1.».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді методиста з дошкільного виховання методичного кабінету при департаменті з гуманітарних питань Камянської міської ради.

Стягнуто з Департаменту з гуманітарних питань Камянської міської ради /Код , місцезнаходження якого - Дніпропетровська область, м. Кам'янське, пр. Свободи буд.№36/ на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_1, місце проживання - 51900 АДРЕСА_1/ середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 44755 /сорок чотири сімсот п'ятдесят п'ять/ гривень 64 /шістдесят чотири/ копійки. Сума до стягнення визначена без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Департаменту з гуманітарних питань Камянської міської ради /Код , місцезнаходження якого - Дніпропетровська область, м. Кам'янське, пр. Свободи буд.№36/ судовий збір на користь держави (Стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, код класифікації доходів бюджету 22030106, Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001).-2114 /дві тисячі сто чотирнадцять/ гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі Департамент з гуманітарних питань Кам'янської міської ради просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року у справі №209/396/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю відмовити.

У відзові на апеляційну скаргу Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 просила рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Вказана цивільна справа передана до Дніпровського апеляційного суду та 17.10.2018 року було проведено автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження судді Дніпровського апеляційного суду Лаченковій О.В., у складі колегії суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 15 квітня 2016 року, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України (а.с.42 т.1) та копією трудової книжки (а.с.50 т.1).

ОСОБА_1 працювала на посаді методиста з дошкільного виховання методичного кабінету при Департаменті з гуманітарних питань Кам'янської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.50 т.1). Під час роботи в неї склалися напружені стосунки з керівництвом у зв'язку із постійними зверненнями ОСОБА_1 зі скаргами в правоохоронні органи з приводу порушення директором департаменту та першого заступника міського голови чинного законодавства, на підставі цих звернень ОСОБА_1 неодноразова притягувалась до адміністративної відповідальності за рішенням суду, що підтверджується постановами суду (а.с.48-49,52-53,75,76 т.1) та відносно останніх за її зверненнями були розпочаті кримінальні провадження, що підтверджується витягами з ЄРДР (а.с.54,55 т.1).

24 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради із заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати в зв'язку із супроводженням матері для проходження курсу лікування, оскільки її мати є особою похилого віку, їй 83 роки та яка перебуває на лікуванні у стаціонарі з 20 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року, що підтверджується випискою з медичної карти хворої ОСОБА_2 ( а.с.45-47 т.1)

Відповідно до ст.26 Закону України "Про відпустку" ОСОБА_1 було відмовлено в наданні відпустки в зв'язку з виробничою неможливістю її надання та відповідно до ст. 25 Закону України "Про відпустку" позивачу не було надано відпустку, як пенсіонеру за віком, оскільки вона не надала підтверджуючих її статус документів, що підтверджується копією заяви та резолюцією роботодавця на самій заяві (а.с.149 т.1).

ОСОБА_1 не вийшла на роботу 27 та 28 листопада 2017 року, про що було складено відповідний акт (а.с.154,157 т.1) та складені службові записки відповідальними працівниками Департамента з гуманітарних питань Кам'янської міської ради (а.с.156,159 т.1).

На електронну адресу ОСОБА_1 було надіслано листів 27 листопада 2018 року та 28 листопада 2018 року (а.с. 155,158 т.1) з вимогою надати пояснень причини відсутності на робочому місці протягом робочого дня.

Також ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 29 листопада 2017 року, 30 листопада 2017 року та 01 грудня 2017 року (а.с. 160,162,164 т.1) про, що також було складено акти (а.с. 160,162,164 т.1) та службові записки.

На електронну адресу ОСОБА_1 було надіслано листів 29 листопада 2017 року, 30 листопада 2017 року та 01 грудня 2017 року (а.с. 161,163,165 т.1) з вимогою надати пояснень причини відсутності на робочому місці протягом робочого дня.

01 грудня 2017 року від ОСОБА_1 електронною поштою надійшла заява, згідно якої вона висловлювала здивування у зв'язку з чим від неї вимагають пояснень, оскільки вона надала заяву про надання їй відпустки, як пенсіонеру за віком 24 листопада 2017 року та повідомила що перебуває на лікарняному з 29 листопада 2017 року, що підтверджується листом (а.с. 167 т.1).

11 грудня 2017 року після виходу ОСОБА_1 з лікарняного на роботу, вона відмовилась надавати пояснення пославшись на те, що вони були надіслані електронною поштою 01 грудня 2017 року (а.с.170 т.1).

11 грудня 2017 року Департаментом з гуманітарних питань Кам'янської міської ради була створена комісія з питань з'ясування фактів відсутності на роботі ОСОБА_1 27 та 28 листопада 2017 року ( а.с.27 т.1).

Протоколом засідання комісії №1 від 14 грудня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 самовільно використала відпустку, а тому дні 27 та 28 листопада 2017 року є прогулами та внесла пропозицію про звільнення ОСОБА_1 за прогул (а.с. 24-24 т.1).

15 грудня 2017 року директором департаменту надіслано подання по профспілки для отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогул (а.с. 172 т.1).

26 грудня 2017 року первинна профспілка надала згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин (а.с.29-30 т.1).

Департаментом з гуманітарних питань Кам'янської міської ради було створена комісія яка дослідивши всі документи, прийшла до висновку про здійснення ОСОБА_1 прогулу.

26 грудня 2017 року було отримано згоду профспілки на звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул.

15 січня 2018 року після виходу ОСОБА_1 з чергової відпустки наданої їй як пенсіонеру, її було звільнено з посади на підставі наказу від 09.01.2018 року за прогул без поважної причини допущений 27 та 28 листопада 2017 року Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради (а.с.31 т.1).

Відповідно до ст.25 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року із змінами та доповненнями передбачено підстави надання працівникові відпустки без збереження заробітної плати в обов'язковому порядку.

Зокрема, відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: матері або батьку, який виховує дітей без матері (в тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), що має двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда, - тривалістю до 14 календарних днів щорічно; чоловікові, дружина якого перебуває у післяпологовій відпустці, - тривалістю до 14 календарних днів; матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), - не більш як до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; матері або іншій особі, зазначеній у частині третій статті 18 цього Закону, для догляду за дитиною віком до 14 років на період оголошення карантину на відповідній території; ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», - тривалістю до 14 календарних днів щорічно; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, - тривалістю до 21 календарного дня щорічно; пенсіонерам за віком та інвалідам III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно; інвалідам I та II груп - тривалістю до 60 календарних днів щорічно; особам, які одружуються, - тривалістю до 10 календарних днів; працівникам у разі смерті рідних по крові або по шлюбу: чоловіка (дружини), батьків (вітчима, мачухи), дитини (пасинка, падчірки), братів, сестер - тривалістю до 7 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця поховання та назад; інших рідних - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця поховання та назад; працівникам для догляду за хворим рідним по крові або по шлюбу, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше 30 календарних днів; працівникам для завершення санаторно-курортного лікування - тривалістю, визначеною у медичному висновку; працівникам, допущеним до вступних іспитів у вищі навчальні заклади, - тривалістю 15 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місцезнаходження навчального закладу та назад; працівникам, допущеним до складання вступних іспитів в аспірантуру з відривом або без відриву від виробництва, а також працівникам, які навчаються без відриву від виробництва в аспірантурі та успішно виконують індивідуальний план підготовки, - тривалістю, необхідною для проїзду до місцезнаходження вищого навчального закладу або закладу науки і назад; сумісникам - на термін до закінчення відпустки за основним місцем роботи; ветеранам праці - тривалістю до 14 календарних днів щорічно; працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи щорічну основну та додаткові відпустки повністю або частково і одержали за них грошову компенсацію, - тривалістю до 24 календарних днів у перший рік роботи на даному підприємстві до настання шестимісячного терміну безперервної роботи; працівникам, діти яких у віці до 18 років вступають до навчальних закладів, розташованих в іншій місцевості, - тривалістю 12 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місцезнаходження навчального закладу та у зворотному напрямі.

За наявності двох або більше дітей зазначеного віку така відпустка надається окремо для супроводження кожної дитини. Працівникам, які навчаються без відриву від виробництва в аспірантурі, протягом четвертого року навчання надається за їх бажанням один вільний від роботи день на тиждень без збереження заробітної плати.

Відповідно до ст. 26 цього Закону за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Згідно ст. 84 КзпП у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Таким чином законом передбачено два види відпусток без збереження заробітної плати. Один вид надається за погодженням між працівником та роботодавцем /ст. 26 Закону України "Про відпустки"/, інший вид надається в обов'язковому порядку без погодження з роботодавцем /ст. 25 Закону України "Про відпустки"/. Час відпустки без збереження заробітної плати передбачений ст. 25 Закону України "Про відпустки" визначається самим працівником в межах дії обставин для яких йому потрібна ця відпустка.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 15 квітня 2016 року, у зв'язку з чим вона має право на отримання відпустки без збереження заробітної плати яка повинна надаватися в обов'язковому порядку згідно ст. 25 Закону України "Про відпустки".

Суд першої інстанції вірно не прийняв заперечення Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради в частині, що ОСОБА_1 не зазначала в заяві про надання відпустки свого статусу як пенсіонера та не просила саме цього виду відпустки, оскільки це спростовується доказами наданими учасниками, зокрема на заяві про надання відпустки позивача (а.с. 149 т.1) міститься резолюція відповідача, згідно якої позивачу відмовлено у наданні відпустки як пенсіонеру, оскільки не надано документів якими посвідчується статус особи пенсіонера.

Таким чином, це підтверджує, що хоча в заяві про надання відпустки ОСОБА_1 не зазначено, що вона просить надати їй відпустку саме як пенсіонеру, це питання обговорювалося сторонами та обмірковувалося Департаментом з гуманітарних питань Кам'янської міської ради про, що і свідчить дана резолюція на заяві.

Також, судом першої інстанції правомірно не прийнято заперечення Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради в частині, що ОСОБА_1 не надала документів підтверджуючих її статус пенсіонера і у Департамента з гуманітарних питань Кам'янської міської ради такі документи були відсутні, оскільки згідно копії трудової книжки, яка перебувала у відповідача під час роботи ОСОБА_1, зазначено, що останній призначена пенсія, і вона таким чином є пенсіонером. Департамент з гуманітарних питань Кам'янської міської ради не міг не знати з якого часу дана відмітка з'явилася в трудовій книжці, а саме з квітня 2016 року. Питання щодо підтвердження ОСОБА_1 виду пенсії, як зазначає відповідач, виникло лише в листопаді 2017 року.

Крім того, позивач під час з'ясування причин її відсутності на роботі надала відповідну довідку Пенсійного фонду України (а.с. 42 т.1), згідно якої підтверджено її статус. Отримання цієї довідки навіть після надання заяви про відпустку повинно було зняти питання про її право на отримання даної відпустки, та не могло зволікати її звільнення за прогул, оскільки позивач лише використала своє право на відпустку передбачене законодавством.

Таким чином, ОСОБА_1 маючи право на отримання обов'язкової відпустки без збереження заробітної плати як пенсіонер за віком дану відпустку не отримала, чим було порушено її права передбачені трудовим законодавством, та остання була безпідставно звільнена за прогул.

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. У разі вчинення працівником прогулу без поважних причин роботодавцю надано право застосовувати у відношенні винних осіб дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Не можна вважати прогулом без поважних причин самовільний вихід у відпустку, коли працівник має суб'єктивне право на її отримання, якщо працівник надав відповідну заяву про надання відпустки.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги про визнання наказу про звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновлення її на посаді, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що необхідно визнати наказ про звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновити її на посаді, оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось незаконно, в порушення вимог трудового законодавства, а тому її необхідно поновити на посаді методиста з дошкільного виховання методичного кабінету при Департаменті з гуманітарних питань Кам'янської міської ради.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України та виходячи з даних довідки про доходи позивача наданої відповідачем (а.с. 52 т.2).

Підставою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства.

Окрім того, передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) під час обчислення середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки заробітна плата за листопад 2017 року становить 5229,87 гривень, за грудень 2017 року становить 2425,71 гривень.

Згідно табелю робочого часу за листопад 2017 року (а.с. 115 т.2), ОСОБА_1 фактично відпрацювала 12 днів.

Згідно табелю робочого часу за грудень 2017 року (а.с. 178 т.1) ОСОБА_1 фактично відпрацювала 1 день.

Таким чином середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить (5229,87+2425,71)/(12+1) = 588,89 гривень.

ОСОБА_1 була звільнена 15 січня 2018 року. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 15.01.2018 року по 04.05.2018 року становить: січень 2018 року - 12 днів, лютий 2018 року - 20 днів, березень 2018 року -21 день; квітень 2018 року - 20 днів, травень 2018 року - 3 дні та складає 76 днів.

За таких обставин сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 76 днів х 588,89 грн. = 44755 /сорок чотири сімсот п'ятдесят п'ять/ гривень 64 /шістдесят чотири/ копійки.

До доводів апелянта, що в трудовій книжці поставлений лише штамп "Пенсія призначена", який не свідчить про те, що позивач має статус пенсіонера за віком, колегія суддів ставиться критично, оскільки враховуючи дату народження ОСОБА_1 -14.10.1958 року, яка відома відповідачу та її вік, на час призначення пенсії 15.04.2016 року , останній виповнилося 57,6 років, що підтверджується копією паспорту позивача (а.с.21 т.1), тому позивач є пенсіонером за віком, відповідно до Умов призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту з гуманітарних питань Кам'янської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова