Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 207/1334/16-ц

провадження № 61-18339св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року у складі судді Савченка В. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що у сторін за час їхнього спільного проживання народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, подружні стосунки між сторонами припинені, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідач із липня 2015 року офіційно не працює, проте їй відомо, що він заробляє близько 8 000,00 грн щомісяця, при цьому ухиляється від утримання своєї дитини, аліменти відповідач ніколи не платив, а тому за останні три роки має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 36 000,00 грн із розрахунку 1 000,00 грн щомісячно.

Враховуючи наведене, просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина за останні три роки в розмірі 36 000,00 грн, стягнути неустойку за несплату аліментів за період із 10 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року в сумі 6 000,00 грн, а також аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн щомісячно до повноліття дитини.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 16 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визнаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 500,00 грн щомісячно, суд першої інстанції виходив із положень частини першої статті 184 СК України. При цьому, відмовляючи у стягненні заборгованості зі сплати аліментів та неустойки, суд виходив із недоведеності зазначених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростували, посилання позивача на те, що відповідач офіційно працює та має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, не підтверджено належними доказами. Крім того, враховуючи посилання позивача, що дитина потребує постійного лікування, вона відповідно до вимог статті 185 СК України, за наявності відповідних обставин, не позбавлена можливості звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів та неустойки апеляційним судом не переглядалося, як таке, що не оскаржувалося в апеляційному порядку.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що Сімейний кодекс України покладає обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач не бажає працювати, не зрозуміло чому малолітня дитина повинна отримувати мінімальні аліменти через те, що її батько не хоче працювати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Рішення судів попередніх інстанцій переглядаються в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів та неустойки не було предметом перегляду апеляційним судом, а тому не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Судами встановлено, що у сторін за час їхнього спільного сумісного проживання народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України (в редакції на час ухвалення рішення суду) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визнаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, у сумі 500,00 грн щомісячно, суди на підставі наявних у матеріалах справи доказах, виходили з того, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, офіційно не працевлаштований, самостійно надає грошову допомогу дитині, що підтверджується поштовими переказами, зробленими останнім на ім'я позивача, з відміткою «аліменти» (а. с. 28-31). Крім того, апеляційний суд зазначив, що за наявності відповідних обставин, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення додаткових аліментів на утримання дитини.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Ухвалюючи оскаржувані рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання позивача на те, що відповідач працює та заробляє близько 8 000,00 грн щомісяця , при цьому ухиляється від утримання своєї дитини, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені доводи не підтверджені документально.

Доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик