Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 758/11267/14-ц

провадження № 61-30127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловська І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця»,

третя особа - виконуючий обов'язки генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» Бланк МаксимІгорович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниця» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року у складі судді Трегубенко Л. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року у складі колегії суддів: Котули Л. Г., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» (далі - Укрзалізниця), третя особа - виконуючий обов'язки генерального директора Укрзалізниці БланкМаксим Ігорович, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 02 листопада 2007 року до

09 вересня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Перед звільненням обіймав посаду провідного інженера 1 категорії відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів. Наказом від 09 вересня 2014 року №3404/ос його було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважає незаконним через те, що відповідачем не було дотримано вимог статей 42, 49-2 КЗпП України, а саме не було враховано переважне право працівника на залишення на роботі, іншої роботи йому не запропоновано, не проведено остаточного розрахунку при звільненні. Також вказує, що його звільнення було проведено без погодження із профспілковим комітетом, доказом чого є відсутність відповідної відмітки у наказі від

09 вересня 2014 року № 3404/ос, що є грубим порушенням статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії», оскільки звільнення може проведено за згодою виборчого органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Зазначені неправомірні дії відповідача спричинили ОСОБА_4 моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки він не може знайти належної роботи для забезпечення своєї сім'ї.

У зв'язку з викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог просив скасувати наказ від 09 вересня 2014 року № 3404/ос, як незаконний, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2014 року до дня поновлення на роботі та 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді провідного інженера Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Укрзалізниці з 10 вересня 2014 року.

Стягнуто з Укрзалізниці на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2014 року до 30 грудня

2015 року в розмірі 128 423,75 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 8 944,11 грн допущено до негайного виконання.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Судові рішення мотивовані тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням трудового законодавства, а саме - позивачу з дня його попередження про вивільнення до дня розірвання з ним трудового договору відповідачем не пропонувалась інша робота на підприємстві незалежно від структурного підрозділу, зокрема, не пропонувалися всі вакансії, за якими міг працювати ОСОБА_4 з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, а лише в день звільнення було запропоновано дві посади. Також звільнення ОСОБА_4 відбулося без згоди профспілкової організації, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У серпні 2016 року Укрзалізниця подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалені судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи. При звільненні позивача не були порушені ні його права, ні вимоги трудового законодавства, тому підстав для поновлення ОСОБА_4 на роботі, стягнення на його користь середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди немає. Вказують, що у зв'язку із реогранізацією Укрзалізниці ліквідовувалося управління, у якому працював позивач, а посаду, яку він обіймав у новому управлінні утворено не було, про що останній був повідомлений 30 квітня 2014 року під підпис. Також зазначають, що в день його звільнення Укрзалізниця запропонувала позивачу дві вакантні посади, які відповідали досвіду його роботи, однак він не виявив бажання далі працювати на жодній із запропонованих посад. Висновки судів стосовно того, що відповідачем в порушення вимог трудового законодавства не було погоджено звільнення позивача з профспілковим комітетом, не відповідають дійсності, оскільки відповідач двічі направляв листи до профспілкового комітету про надання дозволу на звільнення працівників, у тому числі й позивача, проте жодної відповіді на повторне звернення від профспілкового комітету Укрзалізниця не отримала, тому вважала, що комітет надав згоду на розірвання трудового договору з позивачем.

У вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4, подані його представником ОСОБА_6, на касаційну скаргу Укрзалізниці, у яких він зазначає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають встановленим обставинам справи, а доводи касаційної скарги фактично зводиться до їх переоцінки та незгоди Укрзалізниці з цими висновками.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що наказом від 02 листопада 2007 року № 1140/ос ОСОБА_4 було прийнято на посаду інженера 1 категорії відділу обладнання Головного управління матеріально-технічних ресурсів та координації закупівель, а з 25 травня 2011 року його було переведено на посаду провідного інженера відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів на підставі наказу від 25 травня 2011 року № 796/ос (а. с. 8-10, том 1).

Скорочення штату працівників відбулося відповідно до наказу генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» ОСОБА_7 від 24 квітня 2014 року № 135-ц/од «Про внесення змін до структури Укрзалізниці», а саме: з метою упорядкування структури управління державної адміністрації залізничного транспорту, ліквідовано з 25 липня 2014 року Головне управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів, утворено з 25 квітня

2014 року в апараті Укрзалізниці Управління планування матеріально-технічних ресурсів чисельністю 15 штатних одиниць та Управління аналітико - цінової роботи чисельністю 17 штатних одиниць, затверджено та введено в дію з 25 квітня 2014 року структуру Управління планування матеріально-технічних ресурсів, структуру управління аналітико-цінової роботи; реорганізовано Інспекцію з контролю вартості будівництва шляхом приєднання до структури Управління аналітико-цінової роботи; Начальнику головного фінансово-економічного управління: передано в новоутворене Управління аналітико-цінової роботи 6 штатних одиниць; внесено зміни до структури та Положення про Головне фінансово-економічне управління; начальнику Головного управління справами передано в новоутворене Управління аналітико-цінової роботи 1 штатну одиницю; Начальнику Головного управління охорони і організації праці внесено відповідні зміни до штатного розпису Укрзалізниці; начальнику Управління по роботі з персоналом наказано забезпечити працевлаштування та вивільнення працівників Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів, що ліквідується, відповідно до вимог чинного законодавства; начальникам управління планування матеріально-технічних ресурсів Управління аналітико-цінової роботи в двотижневий строк надати на затвердження Положення про Управління; начальнику Головного управління автоматики, телемеханіки та зв'язку встановлено умовні телеграфні адреси новоствореним управлінням; визнано таким, що втратив чинність з 25 липня 2014 року, наказ Укрзалізниці від 04 травня 2011 року № 177-Ц «Про реорганізацію Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів» (а. с. 139-167, том 1).

30 квітня 2014 року ОСОБА_4 особисто під підпис попереджено про подальше вивільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв'язку із ліквідацією Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально - технічних ресурсів з 25 липня

2014 року, а саме вилученням посади яку займає позивач із штатного розпису (а. с. 11, том 1).

Відповідно до наказу від 18 липня 2014 року № 413-Ц/од «Про внесення змін до наказу Укрзалізниці від 24 квітня 2014 року № 135-Ц/од» з метою впорядкування структури апарату управління Державної адміністрації залізничного транспорту України збільшено чисельність Управління планування матеріально-технічних ресурсів до 17 штатних одиниць, структуру Управління планування матеріально-технічних ресурсів доповнено новою позицією «старший інспектор з контролю виконання», який підпорядковується начальнику управління, встановлено чисельність відділу специфікованих планів матеріальних ресурсів - 6 штатних одиниць (а. с. 138, том 1 ).

14 травня 2014 року Укрзалізниця подала до Печерського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості звітність за встановленою формою про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (а. с. 44-63, том 1).

Наказами генерального директора Укрзалізниці від 25 липня 2014 року

№ 427-Ц/од, 28 липня 2014 року № 455-Ц/од, 07 жовтня 2014 року № 641-Ц/од в апараті управління Державної адміністрації залізничного транспорту України з метою впорядкування структури апарату створювались нові структурні підрозділи, вносились зміни щодо збільшення чисельності Управління планування матеріально-технічних ресурсів до 17 штатних одиниць і структура цього Управління доповнювалася новою позицією «старший інспектор з контролю виконання» та встановлювалася численність відділу специфічних планів матеріальних ресурсів - 6 штатних одиниць. Наказом № 427 -Ц/од від 25 липня 2014 реорганізовано з 25 липня

2014 року Управління матеріально-технічних ресурсів шляхом створення Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів численністю 24 штатні одиниці(а. с. 59-64, том 1).

Наказом від 14 липня 2014 року № 395 -Ц/од «Про структуру апарату управління Укрзалізниці» затверджено та впроваджено з 14 липня 2014 року в апараті управління Укрзалізниці перехідну організаційну структуру (департаменти, управління, інспекції та самостійні відділи), взято за основу організаційну структуру АТ «Укрзалізниця» та положення про них, які розроблено та схвалено Робочою комісією з реформування залізничного транспорту України, з необхідними обмеженнями на перехідний період

(а. с. 56-58, том 1).

У пункті 5.2. цього наказу запроваджено підготувати план заходів щодо переведення працівників апарату управління Укрзалізниці на посади у новостворених структурних підрозділах відповідно до вимог законодавства, передбачивши, що виконання цього плану має бути завершено до 14 жовтня 2014 року (а. с. 56-57, том 1).

Наказом від 17 листопада 2014 року №721-Ц/од виконуючим обов'язки генерального директора - заступником голови комісії з реорганізації

Бланком М. І. було встановлено граничну чисельність Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів

26 штатних одиниць, структуру вказаного Департаменту викладено у новій редакції та начальнику Департаменту управління персоналом забезпечено проведення та працевлаштування працівників відповідно до вимог чинного законодавства (а. с. 65-66, том 1).

З наявної в матеріалах справи біографічної довідки ОСОБА_4, суди встановили, що він за спеціальністю має досвід з менеджменту організації та адміністрування (за видом економічної діяльності) (а. с. 39-41, том 2).

Наказом від 09 вересня 2014 року № 3404/ос ОСОБА_4 було звільнено з посади провідного інженера відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Укрзалізниці у зв'язку із скороченням штату за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 12, том 1).

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Проте, як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи відповідачем ні у повідомленні про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва, ні протягом всього часу до дня звільнення

ОСОБА_4 жодного разу не було запропоновано посади в новостворених структурних підрозділах і лише в день звільнення йому було запропоновано дві посади: стрілець оперативної мобільної групи робітничого штату Головного управління воєнізованої охорони та провідний інженер відділу орендних відносин Департаменту майнових та земельних ресурсів (а. с. 11,13, том 1).

Судами також було встановлено, що позивач від посади провідного інженера відділу орендних відносин Департаменту майнових та земельних ресурсів не відмовлявся, однак коли прийшов працевлаштовуватися йому повідомили, що ця посада уже зайнята.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач відмовився від запропонованих йому посад (а. с. 13, том 1).

Крім того, як вбачається з наданих до суду наказів генерального директора Укрзалізниці від 24 квітня 2014 року № 135-Ц/од, 18 липня 2014 року

№ 413-Ц/од, 25 липня 2014 року №427-Ц/од, 28 липня 2014 року №455-Ц/од, 07 жовтня 2014 року №641-Ц/од, 17 листопада 2014 року № 721-Ц/од в апараті управління створювались нові структурні підрозділи, вносились зміни до структури апарату в сторону фактичного збільшення штату та в кінцевому результаті збільшена і чисельність Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів до 26 штатних одиниць, створеного на базі Управління планування матеріально-технічних ресурсів, на заміщення яких приймалися інші працівники (а. с. 58-66, том 1).

Отже, у порушення вказаних норм законодавства відповідачем не було запропоновано ОСОБА_4 всіх наявних вакантних посад на підприємстві за період з 30 квітня 2014 року до 09 вересня 2014 року.

За приписами пункту 10 статті 247 КЗпП України, статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 43 КЗпП України та статті

39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Таким чином, звільнення за скороченням штату може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник або без такої згоди, якщо власник не отримав листа про мотивоване непогодження з таким звільненням.

10 липня 2014 року виконуючий обовязки начальника Головного управління Кибенко А. Ю. направив лист № Цкадр 24/417 до Профспілкового комітету апарату Укрзалізниці про надання дозволу на звільнення за скороченням штату 14 працівників Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Укрзалізниці, в тому числі і ОСОБА_4.( а. с. 48, том 1).

Первинна профспілкова організації апарату Укрзалізниці листом від 14 липня 2014 року № УЗпроф-182 повідомила відповідачу, що питання надання згоди на скорочення працівників апарату Укрзалізниці буде розглянуто після надання згоди центральним органом виконавчої влади (а. с. 49, том 1 ).

14 липня 2014 року Міністерство інфраструктури України повідомило відповідача про те, що воно погоджує запропоноване в листі Укрзалізниці зменшення загальної чисельності апарату її управління на 20% відносно чисельності, що склалася на 01 квітня 2014 року (а. с. 136, том 1).

24 липня 2014 року Профспілковий комітет направив на ім?я генерального директора Укрзалізниці листа, у якому звернув увагу на незаконність звільнення працівників за скороченням штату, зокрема, що відповідачем не дотримуються вимоги статтей 49-2, 49-4 К3пП України, не проведені відповідні заходи, передбачені частиною третьою статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Також було зазначено, що за наявності вакантних посад працівники пропонуються до скорочення, коли на ці посади призначаються інші особи зі сторони, що є порушенням частини другої статті 40 КЗпП України, а також пункту 2.4.3. розділу 2.4 - «Забезпечення зайнятості» Колективного договору між керівництвом Укрзалізниці та профспілками щодо надання переважного права на працевлаштування. Крім того, було запропоновано надати інформацію про чисельність працівників, що підлягають скороченню, процент скорочення по структурних підрозділах, і план заходів щодо переведення працівників апарату Укрзалізниці на посади у новоутворених структурних підрозділах, передбачивши, що його виконання має бути завершено до 14 жовтня

2014 року, однак адміністрацією Укрзалізниці цього не виконано (а. с. 8-9,

том 2).

Вказаним листом Профспілковий комітет фактично відмовив Укрзалізниці в

наданні згоди на запропоновані звільнення працівників підприємства.

09 вересня 2014 року ОСОБА_4 був звільнений з посади провідного інженера відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Укрзалізниці за пунктом

1 частини першої статті 40 КЗпП України.

На запит суду, листом від 27 травня 2015 року № 124 Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці повідомила про те, що згоди на звільнення ОСОБА_4 профспілковий комітет не надав (а. с. 107, том 2).

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку, що при звільненні позивача Первинна профспілкова організація, членом якої він був, не надала згоди, у зв'язку з чим мало місце порушення вимог статті 43 КЗпП України.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують цих висновків та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту «Укрзалізниця» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. М. Сімоненко І. М. Фаловська С. П. Штелик