Справа № 0531/8023/12
Провадження № 2-в/185/133/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі ЄУ № 0531/8023/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року доручено Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області вирішити питання щодо наявності підстав для відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 0531/8023/2012 за позовом ПАТ комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за ініціативою суду.

23 липня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито спрощене позовне провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі ЄУ № 0531/8023/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з повідомлення сторін по справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2018 року вирішення вищевказаного питання було передано судді Зінченко А.С. та призначено розгляд справи в судовому засіданні.

Учасники повідомлені належним чином в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 0531/8023/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження, у тому числі шляхом отримання інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше предявленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року у справі № 0531/8023/2012, та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2014 року. Згідно рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року у цивільній справі № 0531/8023/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариство комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 20076,58 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 142,79 грн. Згідно із ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2014 року, скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року у справі № 0531/8023/2012 залишено без змін.

На підставі зібраних і перевірених судом матеріалів, суд вважає за необхідне відновити частково втрачене судове провадження справи № 0531/8023/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині судового рішення, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року, та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2014 року.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 488-495 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відновити втрачене судове провадження справи № 0531/8023/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині:

- рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року у справі 0531/8023/2012, згідно тексту якого:

«Провадження № 2/259/2188/2013

Справа № 0531/8023/2012

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2013 року Куйбишевський районний суд м. Донецька

в складі: головуючого судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі: Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Донецьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 28563,07 гривень, мотивуючи тим, що 22.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір б/н. Відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те. Що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає ж між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідач не виконав свої зобовязання належним чином, в наслідок чого у відповідача станом на 31 липня 2012 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 28563,07 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав зазначені позовні вимоги, доповнень та уточнень не надав, наполягала на їх задоволені.

Присутній в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, надав суду заяву в якій просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору від 22.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір б/н. Відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8). Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, а не у кредитному договорі, однак, вказана заява містить ознаки такого договору, та відповідач був ознайомлений з усіма суттєвими умовами такого договору (а.с. 9-12), про що свідчить його підпис.

У судовому засіданні встановлено, відповідач ОСОБА_2 зобовязаний був погашати заборгованість перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк», яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно умов.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобовязання належним чином, в наслідок чого відповідачем були порушені умови договору про надання кредиту, у звязку з чим станом на 31 липня 2012 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 28563,07 гривень, з них:

- заборгованість за кредитом 10038,29 гривень;

- заборгованість по відсотках за користування кредитом 9390,51 гривень;

- заборгованість по комісії за користування кредитом 7297,93 гривень;

- штраф (фіксована складова) 500,00 гривень;

- штраф (процентна складова) 1336,34 гривні,

що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-7).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати гроші (кредит) позичальникові у розмірі та ну умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, у відповідності зі ст. 530 ЦК України якщо зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, у відповідності зі ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладені обставини позовні вимог в частині стягнення простроченої суми заборгованості за кредитом та штрафу (фіксована частина), підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9390,51 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7297,93 гривень та штраф (процентна складова) у сумі 1336,34 гривні, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотні значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

При ухваленні рішенні про відмову в задоволенні позовних вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та штрафу (процентної складової), суд враховує те, що предявлена сума заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом та штрафу (процентної складової) значно перевищує суму основного боргу за кредитним договором та відсотками, та вважає можливим зменшити її соразмірно суми основного боргу.

На підставі викладеного, суд оцінивши всі докази в їх сукупності, заслухавши представника позивача, відповідача приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний Банк ПриватБанк щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі: заборгованість за кредитом 10038,29 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 4837,23 гривень; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 3790,93 гривень, штраф (фіксована складова) 500,00 гривень; штраф (процентна складова) 910,13 гривень, разом 20076,58 гривень.

Позивач вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, відповідно до обсягу задоволених вимог підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 142,79 грн. на користь позивача.

На підставі ст. ст. 525-527, 530, 611, 612, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 88, 213, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 20076,58 (двадцять тисяч сімдесят шість) гривень 58 копійок, та повернення витрат по сплаті судового збору у розмірі 142,79 (сто сорок дві) гривні 79 копійок.

Відмовити у задоволені інших позовних вимог за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку шляхом подачі апеляції до апеляційного суду Донецької області, через Куйбишевський районний суд м. Донецька, протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.В. ПИСАНЕЦЬ».

- ухвали Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2014 року у справі 0531/8023/2012, згідно тексту якої:

«Єдиний унікальний номер: 0531/8023/2012

Номер провадження: 22ц-775/3396/2014

Категорія 27

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_4

Доповідач Супрун М.Ю.

УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 31 жовтня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Куйбишевського районного суду м.Донецька від 31 жовтня 2013 року вищезазначений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ"Приватбанк" суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 20076,58 грн., вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що фактично між ним та банком не укладався кредитний договір, оскільки Заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг не можуть вважатися таким. Також вважає, що суд необґрунтовано не застосував до вимог банку строк позовної давності.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача ОСОБА_5, діючий за довіреністю, у судовому засіданні апеляційного суду просив відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач узяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, тому є підстави для стягнення з нього кредитної заборгованості.Разом з тим, суд вважав можливим зменшити цю суму заборгованості, частково відмовивши в задоволенні позову. При цьому суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржувалось, тому на предмет законності та обґрунтованості апеляційним судом не перевірялось.

Висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов'язання виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, який складається з Заяви позичальника, Памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів (а.с.8, 9-12).

Відповідно до Заяви позичальника, ОСОБА_2 був наданий кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки № 623303. Дата відкриття рахунку 20 вересня 2007 року. З заяви також вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. ( (а.с. 8).

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (пункт 8.6 Умов надання банківських послуг).

Згідно п. 5.5.1. Правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових зобовязань, держатель картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір яких визначається тарифами.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за вищезазначеним кредитним договором станом на 31 липня 2012 року становить 28563,07 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10038,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9390,51 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 7297,93 грн., а також штрафу (фіксованої складової) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентної складової) в сумі 1336,34 грн. (а.с. 5-7).

Приймаючи до уваги те, що відповідач порушив узяті на себе грошові зобовязання, належним чином та в повному обсязі не сплачував кредит та проценти за його користування, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором.

При цьому доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до вимог банку строк позовної давності є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із частиною 5 статті 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно наданої позивачем інформації про платіжну картку № 623303, видану відповідачу, строк її дії - вересень 2011 року.

Отже, перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку почався 01 жовтня 2011 року, а сплине 01 жовтня 2014 року.

До суду з позовом позивач звернувся в 23 вересня 2012 року (а.с.1), тобто в межах строку позовної давності.

Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не був укладений кредитний договір, оскільки ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже при укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд, на підставі ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду м.Донецька від 31 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підписи/»

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua

Суддя А. С. Зінченко