05.11.2018 Єдиний унікальний номер 205/6086/18
Єдиний унікальний номер судової справи 205/6086/18
Номер провадження 2/205/2860/18
05 листопада 2018 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/6086/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спора на стороні позивача: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання,
ОСОБА_1 28 серпня 2018 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спора на стороні позивача: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2001 року, виданого Дніпропетровським гранітним карєром згідно з розпорядженням від 11 грудня 2001 року № П-1. Співвласник квартири ОСОБА_5 померла 06 лютого 2017 року. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
В квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.
ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований 03 листопада 1992 року з метою його працевлаштування, однак в квартирі ніколи не проживав, в квартирі відсутні його особисті речі, його місцезнаходження невідоме.
На підставі вищевикладеного просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 1 в будинку № 235а по вул. Мостова в м. Дніпро, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та усунути ОСОБА_5 перешкоди у користуванні квартирою № 1 в будинку № 235а по вул. Мостова в м. Дніпро шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_2.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 письмово просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.
Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради ОСОБА_7 надійшла заява з проханням розгляд справи провести у відсутність представника та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 письмово просили розглянути справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2001 року, виданого Дніпропетровським гранітним карєром згідно з розпорядженням від 11 грудня 2001 року № П-1 (а.с. 14).
Співвласник квартири ОСОБА_5 померла 06 лютого 2017 року (а.с. 13). Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
В квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованими значаться: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с. 17-18, 20).
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований 03 листопада 1992 року, за вказаною адресою ніколи не проживав, в квартирі відсутні його особисті речі, його місцезнаходження невідоме, що підтверджується актом обстеження квартири від 04 липня 2018 року (а.с. 19).
Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду.
Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення ОСОБА_5 перешкоди у користуванні квартирою № 1 в будинку № 235а по вул. Мостова в м. Дніпро, шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_2, підлягають задоволенню, оскільки порушується право позивача, як власника, відповідач за зазначеною адресою ніколи не проживав, і тому вимоги позивача в цій частині є законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 1 в будинку № 235а по вул. Мостова в м. Дніпро слід відмовити, оскільки втратившим право користування житлом може бути визнаний тільки наймач, або член сімї наймача відповідно до ст.ст. 71, 163 ЖК України, або член сімї власника відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідач не є наймачем, або членом сімї наймача, також не є членом сімї власника. На підставі вищезазначеного відповідач не може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 15-16, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 76, 81,141, 259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спора на стороні позивача: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 1 в будинку № 235а по вул. Мостова в м. Дніпро шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_2.
В задоволенні позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 1 в будинку № 235а по вул. Мостова в м. Дніпро відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судові витрати у розмірі 704,80 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2018 року.

Суддя Н.Г. Остапенко