Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 131/2129/13-ц

провадження № 61-7044св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібний С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5;

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну ОСОБА_4 на заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 травня 2017 року у складі судді Шелюховського М. В. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Матківської М. В., Медяного В. М.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ»), про стягнення заборгованості та збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №50002301, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачеві ОСОБА_4 кредит в сумі 408 538,80 грн, що на дату складання договору еквівалентно 50 940 доларів США, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки Audi, модель А7, кузов НОМЕР_1, рік випуску 2011, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачеві кредит у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу № 50002301 від 25 листопада 2011 року, за яким відповідач передав у заставу: автомобіль марки Audi, модель А7, кузов НОМЕР_1, рік випуску 2011 заставною вартістю 680 898 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих за кредитним договором зобов'язань виникла заборгованість.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь основну суму заборгованості за кредитним договором № 50002301 від 22 листопада 2011 року в розмірі 269 212,83 грн, збитки у розмірі 40 950,95 грн, штраф у розмірі 133 384,82 грн, 3% річних у розмірі 643,83 грн; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки AUDI A7 кузов № НОМЕР_1, рік випуску 2011, який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; звернути стягнення на автомобіль марки AUDI A7 кузов НОМЕР_1, рік випуску 2011 шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах визначених у договорі застави транспортного засобу № 50002301 від 25 листопада 2011 року; стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Порше Мобіліті», судові витрати включно із витратами на правову допомогу.

Заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 травня 2017 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» основну суму заборгованості за кредитним договором від 22 листопада 2011 року № 50002301 у розмірі 269 212,83 грн, збитки у розмірі 40 950,95 грн, штраф у розмірі 133 384,82 грн, а всього 443 548,60 грн.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Audi, модель А7, кузов № НОМЕР_1, рік випуску 2011, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та звернуто стягнення на автомобіль марки Audi, модель А7, кузов № НОМЕР_1, рік випуску 2011 шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу від 05 листопада 2011 року № 50002301.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем ОСОБА_4 допущено порушення умов кредитного договору в частині повернення грошових коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка підлягає до стягнення.

Також через порушення відповідачем ОСОБА_4 умов кредитного договору, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави.

Оскільки відповідачем ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу було відчужено предмет застави відповідачеві ОСОБА_5 без згоди заставодержателя, цей договір підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2011 року № 50002301: в сумі 269 212,83 грн заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом; 20 018,40 грн збитків; 133 384,82 грн штрафу; 643,83 грн 3% річних.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачем ОСОБА_4 допущено порушення умов кредитного договору, стягненню підлягає сума заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами, пені, штрафу, страховими платежами та також 3% річних у зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_4 грошового зобов'язання.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при визначенні розміру заборгованості залишили поза увагою, що надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Водночас, судами першої та апеляційної інстанції взагалі залишено поза увагою висновки судово-економічної експертизи, проведеної у межах цієї справи та не надано цим висновкам жодної оцінки.

Крім того, судами не враховано, що відповідачем ОСОБА_4 на виконання умов кредитного договору сплачено загалом 408 113,47 грн, в той час як сума кредиту становила 408 538,80 грн.

22 лютого 2018 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження у даній справі.

19 березня 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало засобом поштового зв'язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

02 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду цю справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційне провадження у цій справізупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 750/8676/15-ц.

Ухвалою від 07 листопада 2018 року поновлено касаційне провадження у справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами встановлено, що 22 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договорі за умовами якого ОСОБА_4 було надано кредит в сумі 408 538,80 грн на придбання автомобіля AUDI A7, що еквівалентно 50 940 доларів США.

За умовами кредитного договору процентна ставка за договором становила 9,9%.

Згідно з пунктом 1.4.3 договору повернення кредиту здійснюється щомісячними періодичними платежами відповідно до графіку, який є складовою частиною укладеного договору.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 порушив покладені на нього кредитним договором зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 26 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «Порше Мобіліті» по тілу кредиту з процентами за користування кредитними коштами склала в розмірі 269 212,83 грн, штрафні санкції становлять 133 384,82 грн, а також 643,83 грн - 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України.

Також, відповідач ОСОБА_4 допустив збитки в сумі 40 950,95 грн, які складаються із затрат на оплату послуг третіх осіб в розмірі 16 921,67 грн та витрат на страхування предмету застави в розмірі 24 029,28 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у статті 526 цього Кодексу.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Пунктом 1.3 загальних умов кредитування, що становлять невід'ємну частину договору, передбачено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Відповідно до пункту 1.3.1 загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в договорі.

Згідно з пунктами 1.4.2, 2.4, 2.5 загальних умов кредитування, повернення кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту по договору не пізніше 15-го числа кожного місяця на підставі рахунку, виставленого позивачем. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом « 30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту.

Відповідно до пункту 3.2.1 загальних умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасних висновків про часткове задоволення позовних вимог з підстав, викладених у судовому рішенні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з доведеності позовних вимог щодо наявності заборгованості відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором перед позивачем, не перевіривши при цьому складових такої заборгованості, адже матеріали справи не містять жодного розрахунку заборгованості.

Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 57 ЦПК України 2004 року висновок експертів є одним із доказів.

З матеріалів справи вбачається, що у цій справі була проведена судово-економічна експертиза № 01/03-15 від 10 березня 2015 року, проте її висновки залишились взагалі поза увагою суду.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Незважаючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не оскаржуються, судові рішення в цій частині також підлягають скасуванню, оскільки є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та збитків, і від вирішення цих позовних вимог залежить розмір заборгованості в рахунок, якої судом має бути звернуто стягнення на предмет застави.

В частині позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржуються, а отже не є предметом касаційного перегляду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, збитків та звернення стягнення на предмет іпотеки, не відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, збитків та звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик