Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/3159/18
2/705/1952/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2018 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, у складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

при секретарі Остропольській О.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області про продовження строку для відчуження земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про те, що позивач по справі ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області.

На час отримання державного акту на право приватної власності на землю позивач був громадянином України, але виїхавши на заробітки до Росії, влаштував своє особисте життя і залишився там на постійне проживання та змінив громадянство України на громадянство ОСОБА_4 Федерації.

У селі Пугачівка Уманського району ОСОБА_1 не проживає з червня 2006 року.

Після зміни громадянства позивач неодноразово приїжджав в Україну з метою відчуження належної йому земельної ділянки, але здійснити продаж не мав можливості, у звязку із відсутністю покупців. На цей час збіг річний строк, коли б він мав можливість її відчужити. Враховуючи, що ОСОБА_2 сільська рада не зверталася до суду про примусове відчуження земельної ділянки, позивач просить продовжити йому, як громадянину ОСОБА_4 Федерації строк на відчуження вказаної земельної ділянки на один рік, який обчислювати з дня наступного після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно вимог чинного законодавства землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише громадянам України, тому позивач, після отримання громадянства іншої держави у 2010 році, мав би протягом року вирішити питання щодо продажу землі. Через неврегульованість законодавством України правовідносин щодо продажу земельних ділянок товарного сільськогосподарського призначення, а також враховуючи, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Просить суд продовжити строк відчуження належної ОСОБА_1 на праві власності згідно державного акту на земельну ділянку серії І-ЧР № 025135 від 26.02.2002 року, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,31 га розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 1 рік, який обчислювати з дня наступного після набрання рішенням суду законної сили.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, на адресу суду направив письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність позивача по справі, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не зявився, на адресу суду направили письмову заяву, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 025135, виданого 26 лютого 2002 року, позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 01 грудня 2001 року № 21-11 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,31 га розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 набув громадянство ОСОБА_4 Федерації 07 грудня 2010 року, тобто після отримання у власність вищезазначеної земельної ділянки.

За змістом ст.ст. 41, 64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Згідно ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Статтею 145 Земельного кодексу України встановлено порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права, а згідно ч. 2 вказаної статті встановлено, що у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на вищевикладене, право власності позивача виникло після одержання ним державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації, після цього на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності.

Суд бере до уваги той факт, що діючим законодавством України дійсно не врегульовано питання щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, отриманими у власність громадянами України, які в подальшому змінили своє громадянство.

При цьому, відповідно до пункту 15 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про ринок земель не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Суд враховує те, що станом на час розгляду вказаного спору Верховною Радою України закон про ринок земель не прийнятий, а тому наразі відсутнє законодавче врегулювання порядку відчуження земель з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також відсутній ринок земель вказаного цільового призначення.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Уманського району Черкаської області не зверталася до суду з позовом про примусове відчуження вказаної земельної ділянки, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи неврегульованість чинним законодавством правовідносин щодо продажу земельної ділянки товарного сільськогосподарського призначення, яка є власністю іноземця, що унеможливлює її відчуження позивачем в терміни визначений чинним законодавством, беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, суд вважає, що продовження строку для укладення договору не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому вважає за можливе продовжити позивачу строк для відчуження належної йому земельної ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 81, 152 ЗК України, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 11, 12, 13, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Продовжити строк відчуження належної ОСОБА_1 на праві власності згідно державного акту на земельну ділянку серії І-ЧР № 025135 від 26.02.2002 року, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,31 га розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, строком на 1 (один) рік, який обчислювати з дня, наступного після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Черкаської області безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя: А. Б. Коваль