Справа № 442/8044/17 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/121/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Жукровської Х.І.,

з участю: представника відділу освіти виконавчих органів

Дрогобицької міської ради - Вовківа В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області та Дрогобицької міської ради Львівської області про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, уточненим заявою від 08.12.2017 року, в якому просила зобов'язати відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області здійснити відеозапис виступу начальника відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області із спростуванням недостовірної інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 року начальником названого відділу освіти ОСОБА_5 у відкритому ефірі радіо-онлайн: «Твоє Радіо Дрогобич», щодо причетності завідувача дошкільним навчальним закладом №26 «Калинка» комбінованого типу, що знаходиться у комунальній власності, -ОСОБА_3 до викрадення 14 липня 2017 року із згаданого дошкільного начального закладу продуктів харчування та порушення нею посадової інструкції в частині організації харчування у ввіреному їй дошкільному навчальному закладі, а Дрогобицьку міську раду Львівської області зобов'язати розмістити відеозапис такого виступу на своєму офіційному сайті, розташованому в мережі інтернет за електронною адресою:ІНФОРМАЦІЯ_2/.

Позивач також просила стягнути з відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради 100000 грн. для компенсації моральної шкоди, завданої приниженням її честі, гідності та ділової репутації внаслідок поширення про неї недостовірної інформації.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року посадова особа відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області - керівник цього відділу ОСОБА_5 висловився у відкритому ефірі радіо-онлайн: «Твоє Радіо Дрогобич», про те, що 14.07.2017 року братом завідувача названого вище дошкільного начального закладу №26 «Калинка» ОСОБА_3 були викинуті із своєї машини продукти харчування, вилучені у цього дошкільного начального закладу, а відтак, завідувач названого дошкільного начального закладу №26, тобто ОСОБА_3, за такі дії, зокрема за порушення нею посадової інструкції в частині організації харчування, буде звільнена з роботи після виходу її з відпустки.

Позивач зазначає, що у такий спосіб вказаною посадовою особою відповідача було поширено неправдиві відомості про неї, чим принижено її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона з 21.12.1988 року до поточної дати працює на посаді завідувача дошкільного навчального закладу №26 «Калинка», не маючи жодних стягнень, а лише одні заохочення.

Вважає, що поширена інформація про неї не є оціночним судженням посадової особи відповідача, оскільки містить фактичні дані, які можна перевірити на предмет їх дійсності.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради Львівської області судові витрати в розмірі 800 грн.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, просить рішення скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд без застосування нормативно-правових актів, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, дійшов помилкових висновків про те, що керівник відділу освіти ОСОБА_5, який є посадовою особою органу державної, виконавчої влади та одночасно особою, уповноваженою призначати на посаду та звільняти з посади керівника дошкільного навчального закладу №26 та застосовувати до нього дисциплінарні стягнення, мав повноваження до отримання пояснень позивача публічно стверджувати про те, що вона причетна до крадіжки продуктів харчування в названому вище дошкільному навчальному закладі і що відповідно до законодавства такі порушення тягнуть за собою звільнення з роботи, а також, що відповідні висловлювання керівника відділу освіти є оціночними судженнями.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції саме внаслідок неправильного застосування норм матеріального права помилково ототожнив керівника відділу освіти ОСОБА_5, як посадову особу органу державної, виконавчої влади, яка має діяти лише в межах наданих їх законом повноважень, з пересічним громадянином, що може бути представником громадськості і діяти у будь-який спосіб, що не заборонений законом, зокрема, критично висловлюватись щодо діяльності дошкільного навчального закладу №26.

Зазначає, що відповідач не надав суду жодного рішення, прийнятого за результатами службового розслідування, яке було призначено самим же керівником відділу освіти, що також, на думку апелянта, свідчить про необґрунтованість позиції відповідача в даній справі та безпідставне покладення на позивача відшкодування судових витрат у виді судового збору, сплаченого відповідачем за подання заяви про забезпечення доказів.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3 після відкладення розгляду справи за її клопотанням повторно не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи вона та її представник - адвокат ОСОБА_4 були належним чином повідомлені, її інший представник цього ж адвокатського об'єднання - адвокат ОСОБА_7 знову заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів не було задоволено у зв'язку з відсутністю для цього визначених процесуальним законом підстав, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності сторони позивача та представника Дрогобицької міської ради, яка подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Конституцією України (ст.34) також гарантується право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.1), беручи до уваги зазначені вище конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з положеннями ст.277 ЦК України, роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.18 названої вище постанови, обов'язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Отже, за змістом статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом встановлено, що оспорювана позивачем інформація стосуються події, яка мала місце 14.07.2017 року у дошкільному навчальному закладі №26 в м.Стебнику Львівської області і була виявлена батьками дітей, які відвідують зазначений дошкільний навчальний заклад, про що останні стверджують у своїй заяві від 17.07.2017 року (а.с. 33-34).

За фактом крадіжки 14.07.2017 року продуктів харчування з дошкільного навчального закладу №26, 15.07.2017 року внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001381 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 36).

Створеною відповідачем комісією були складені акти про вилучені продукти харчування та їх вартість (а.с.37-39).

Отже, оспорювана позивачем інформація стосується події та обставин, які мали місце та підтверджені документально, а тому, як правильно вказав суд першої інстанції, є достовірною та не підлягає спростуванню.

Доводи позивача про те, що в оспорюваній інформації містяться твердження посадової особи відповідача про вчинення саме позивачем крадіжки продуктів харчування з названого вище дошкільного навчального закладу, є безпідставними і спростовуються прослуханим у судовому засіданні й зазначеним дослівно в рішенні суду відеозаписом виступу-інтерв'ю керівника відділу освіти в прямому ефірі радіо-онлайн: «Твоє радіо Дрогобич».

Безпідставними є також доводи позивача про те, що в оспорюваній інформації містилось категоричне твердження про звільнення позивача із займаної посади завідувача вказаної освітньої дошкільної установи, оскільки керівник відділу освіти у своєму виступі дав лише оцінку (критика дій, бездіяльності) неналежному виконанню позивачем своїх посадових обов'язків на займаній посаді, вказавши, що допущення таких порушень може бути підставою для звільнення керівника названої освітньої дошкільної установи.

Крім того, за характером свого виступу, керівник відділу освіти не мав наміру принизити честь та гідність позивача, а лише, як посадова особа органу місцевого самоврядування, прокоментував подію, яка набула широкого розголосу серед громадськості, з посиланням на документально підтверджені факти.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, дослідженим у судовому засіданні, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.