Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 303/991/15-ц

провадження № 61-28340 св 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»,

представник заявника - МихайлишинВіталій Миколайович,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року в складі судді Куцкіра Ю. Ю. та на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2017 року в складі колегії суддів Кондора Р. Ю., Мацунича М. В., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року, в задоволенні первісного позову ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено, визнано іпотеку за договором від 30 серпня 2010 року № KU004398 припиненою внаслідок виконання в повному обсязі основаного зобов'язання за кредитним договором, зобов'язано ПАТ «ВіЕс Банк» припинити незаконне стягнення коштів за рахунок майна за договором іпотеки, зняти заборону відчуження з предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1, повернути незаконно утримані документи: свідоцтво на право власності на житло від 04 листопада 1998 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 січня 2007 року за № 13180418 та технічний паспорт.

18 листопада 2015 року на виконання вказаного рішення Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області видав виконавчий лист.

25 листопада 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з заявою про визнання відповідного виконавчого листа, виданого на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської, таким, що не підлягає виконанню.

Заявник зазначав, що до повноважень банку не належить зняття обтяжень з предмета іпотеки, тому рішення суду в цій частині не може бути виконане банком, у зв'язку з чим виконавчий лист не підлягає виконанню.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року в складі судді Куцкіра Ю. Ю., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2017 року, в задоволенні заяви ПАТ «ВіЕс Банк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Суди виходили з того, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року не виконане, доказів на підтвердження наявності інших обставин, передбачених статтею 369 ЦПК України в редакції, чинній станом на 25 листопада 2016 року, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, банк не надав, а тому наявні правові підстави для відмови в задоволенні відповідної заяви.

05 серпня 2017 року представник ПАТ «ВіЕс Банк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив скасувати їх як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права та не ґрунтуються на обставинах справи.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що суди не взяли до уваги той факт, що до повноважень банку не належить зняття обтяжень з предмета іпотеки, тому рішення суду в цій частині не може бути виконане банком, у зв'язку з чим виконавчий лист не підлягає виконанню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

04 вересня 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на дану касаційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін, оскільки рішення банк не виконав.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року, в задоволенні первісного позову ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено, визнано іпотеку за договором від 30 серпня 2010 року № KU004398 припиненою внаслідок виконання в повному обсязі основаного зобов'язання за кредитним договором, зобов'язано ПАТ «ВіЕс Банк» припинити незаконне стягнення коштів за рахунок майна за договором іпотеки, зняти заборону відчуження з предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1, повернути незаконно утримані документи: свідоцтво на право власності на житло від 04 листопада 1998 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 січня 2007 року за № 13180418 та технічний паспорт.

18 листопада 2015 року на виконання вказаного рішення Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської обалсті видав виконавчий лист, який ОСОБА_5 24 листопада 2015 року пред'явив до виконання та за яким 27 листопада 2015 року державний виконавець Галицького ВДВС м. Львова відкрив виконавче провадження № 49472915.

25 листопада 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України в редакції, чинній станом на 18 листопада 2015 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - та за її межами.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Примусове виконання судового рішення, що набрало законної сили, здійснюється державною виконавчою службою відповідно до законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України, в редакції, чинній станом на 25 листопада 2016 року, суд, який видав виконавчий лист, може, зокрема, за заявою боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд в разі, якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково в зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (частина четверта статті 369 ЦПК України в указаній редакції).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ПАТ «ВіЕс Банк» рішення не виконує, в зв'язку з чим постановами державного виконавця на нього було накладено штрафи, а також направлене подання про притягнення керівника банку до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення.

Належних доказів на підтвердження наявності інших підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ПАТ «ВіЕс Банк» судам не надало.

ЦПК України не передбачена можливість визнання за заявою боржника виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в разі, якщо судове рішення не виконане та відсутні визначені статтею 269 ЦПК України умови для визнання його таким.

Ураховуючи викладене, правильним є висновок судів про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду не виконане та відсутні інші обставини, передбачені статтею 369 ЦПК України в редакції, чинній станом на 25 листопада 2016 року, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Доводи касаційної скарги про відсутність повноважень на зняття обтяжень з предмету іпотеки зводяться до незгоди з рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року та не заслуговують на увагу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат