Справа №339/282/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2018 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Ганчар Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -
16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнатибрата ОСОБА_2 та сестру ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по вул. Лисовицька, 29а в м. Болехів Івано-Франківської області.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що постійна відсутність відповідачів у вказаному більше 10 років без поважних причин створює для неї, як власника будинку, труднощі та додаткові матеріальні затрати. У звязку з реєстрацією відповідачів, вона не можу оформити субсидію. Перешкод в користуванні житлом позивач відповідачам не чинила.
27.08.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.
26.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить засідання проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує і заперечень немає (а.с.81).
Такі дії позивача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судові засідання не зявилися повторно, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином ( а.с.68,70, 79-80 ), про причини неявки не повідомили, заяви про слухання справи в їх відсутності не подавали та не надали відзив на позов.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
- відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
- відповідач не подав відзив;
- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутності сторін.
Суд, вислухавши пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Встановлено, що відповідно до договору дарування від 24.01.2003 ОСОБА_2 стала власником домоволодіння по вул. Лисовицька, 29а в м.Болехів та згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно здійснила реєстрацію право власності на вказане майно (а.с.18, 6).
В зв"язку з укладенням шлюбу 16.09.2006 ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 5).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі, які є членами сім"ї позивача (братом та сестрою), зареєстровані в даному будинку і не проживають в ньому без поважних причин більше одного року (а.с.7, 16-17).
Дана обставина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та актами обстеження побутових умов, в яких зафіксований факт відсутності відповідачів, які постійно проживають за межами України (а.с.8-10).
Зокрема, свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, сусіди, вказали, що відповідачі не проживають більше десяти років у вказаному будинку. При цьому, пояснили, що вони добровільно залишили домоволодіння, особистих речей в будинку немає і виїхали за межі України для проживання. Зокрема, ОСОБА_2 - проживає разом із сім"єю в РФ, а ОСОБА_3 - Чехії.
Отже, доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями заважала праву проживання відповідачів в домоволодінні і вони примусово залишив житлове приміщення судом не здобуто.
Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як зазначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не несуть ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживають без поважних причин, однак за комунальні послуги позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі.
Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідачі створюють перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна.
Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).
Позивач довів суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема, те, що відповідачі більше одного року тому залишили вказаний будинок, не проживають в ньому, несплачують комунальні послуги, не здійснюють догляд за ним, що свідчить про втрату інтересу до житла та відсутність в помешканні понад визначені законом строки без поважних причин.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 без поважних причин не проживають у належному позивачу домоволодінні більше одного року, втративши інтерес до вказаного житла, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування цим житловим приміщенням.
Суд не погоджується з твердження позивача, викладеним в позовній заяві про те, що до спірних правовідносин застосовуються положення ст.71,72 ЖК УРСР, оскільки вказаними нормами регулюються правовідносини, що виникають через користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду стосовно наймачів жилого приміщення, які його займають за договором найму на підставі ордера.
Нормами цієї глави не передбачено підстав для визнання громадян такими, що втратили право користування житловими приміщеннями в будинку, що належить особі на праві приватної власності.
Вказані відносини, з приводу яких і виник даний спір, врегульовані ст. 405 ЦК України.
Судові витрати за клопотанням позивача покладаються на неї.
На підставі викладеного ст. 405 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд, -
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по вул.Лисовицька, 29а м.Болехів Івано-Франківської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування або імя сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:
ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_2 - місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_3 - місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дата складання повного тексту рішення - 27 листопада 2018 року.
Суддя О.С. Головенко