Справа № 161/3143/18 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А.М.
Провадження № 22-ц/773/890/18 Категорія: 50 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,

секретар Галицька І. П.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів.

На обґрунтування позову зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 жовтня 2002 року до 27 липня 2012 року. В шлюбі у них народилася двоє дітей: сини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які в даний час знаходяться на утриманні матері.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2014 року постановлено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі - ? частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

На даний час відповідач має сплачувати більший розмір аліментів, оскільки відповідно до змін у законодавстві був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути менший, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також відповідач з 01 червня 2017 року свідомо ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати аліментів, а тому заборгованість на її думку становить 15348,22 грн., пеня за прострочення сплати аліментів - 3931,94 грн.

Просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі ? частки з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 15348,22 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 3931,94 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.06.2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 2362 (дві тисячі триста шістдесят дві) грн. 99 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в дохід держави суму 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3,4).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2014 року постановлено стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі - ? частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 6).

Відмовляючи у збільшенні розміру аліментів суд обґрунтовано послався на положення статті ст. 192 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що підставою для зменшення або збільшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Тобто у цій статті закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів на підставі статті 192 СК України.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір визначений Законом. Тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Рішення суду про відмову у стягненні заборгованості аліментів суд обґрунтував посиланням на відсутність спору про розмір аліментів.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Із змісту позовної заяви та пояснень позивача у суді першої та апеляційної інстанції вбачається, що позивач ОСОБА_1 не погодилась із визначеним державним виконавцем розміром заборгованості по сплаті аліментів, що і стало підставою для звернення з такими вимогами до суду. Зокрема, державний виконавець визачав заборгованість, виходячи із мінімального розміру аліментів - не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, у той час як позивач вважає, що мінімальний розмір становить 50 %.

Зміни до частини 2 статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів на одну дитину в розмірі, не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-УІІІ та набрали чинності 08.07.2017 року.

Прожитковий мінімум у 2017 році в Україні для дітей від 6 до 18 років становив з 1 травня по 30 листопада 2017 року 1 777 грн., з 1 грудня 2017 року - 1860 грн.

Тому при визначенні заборгованості по сплаті аліментів суд виходить із розміру аліментів, визначених рішенням суду, встановленого законом мінімального розміру аліментів, а також враховує сплачені боржником ОСОБА_2 аліменти у період з квітня 2017 року по липень 2018 року, що підтверджується довідкою державного виконавця від 10.09.2018 року № 03-9-30/9321( а.с. 91) та приходить до висновку, що розмір заборгованості становить 6322.79, виходячи із розрахунку, наведеного у таблиці нижче.

Місяць/рік50% прожиткового мінімумуСума аліментів нарахованих державним виконавцемСплаченоЗаборгованість
Чер.171777 1777
Лип.171777 361,571415,43
Сер.171777 703,051073,95
Вер.171777 832,51944,49
Жов.171777 651,691125,31
Лис. 1777
Гру.,96 2136,96
Січ.,49 1860
Лют.,312107,31-247,31
Бер.,512098,51-238,51
Кві.,512098,51-238,51
Тра.,512098,51-238,51
Чер.,267518,26-5270
Лип.,511498,51445,49
Всього заборгованість6322,79

При визначенні суми заборгованості використовувалась наступна формула:

Розмір аліментів, які необхідно сплатити (1/2 заробітної плати чи 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, в залежності яка сума є більшою) - сплачена відповідачем сума = заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Суд першої інстанції визнав розрахунок розміру пені за аліментами, наданий позивачкою, помилковим та зазначив, що неустойку потрібно обчислювати з урахуванням правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від , відповідно до якого за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром пені та наведеним порядком розрахунку з огляду на таке.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Разом з тим при нарахуванні пені апеляційний суд виходить з того, що державним виконавцем здійснювалось виконання рішення суду виходячи із розміру, встановленого судом, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Перерахунок розміру аліментів до 50% прожиткового мінімуму не здійснювався. Відтак, при розрахунку пені апеляційний суд виходить із пред»явленої до стягнення з боржника суми, яка становила не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням наведеного судом наведено розрахунок пені у відповідній таблиці.

Місяць забороговнаостіПеріод нарахуванняК-ть днівСума боргуПеня
Чер.1701.07.201728.02.6,202590,87
Лип.1701.08.201728.02.,631492,90
Сер.1701.09.201728.02.,15657,30
Вер.1701.10.201728.02.,69352,87
Жов.1701.11.201728.02.,51497,41
Лис.1701.12.201728.02.,001144,80
Гру.1701.01.201828.02.,961260,81
Січ.1801.02.201828.02.,19424,06
Всього8421,02

Такий висновок узгоджується з Правовою позицією Великої палати Верховного Суду , висловленій у Постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15ц , у якій Велика Палата Верховного суду вважала за необхідне відійти від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах.

Відповідно до ч. 6 статті 13 частини 6 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи висловлене відповідачем клопотання про зменшення пені у зв'язку із його тривалим лікуванням (а.с. 32-33), апеляційний суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до 4000 гривень. Одночасно слід зазанчити про відхилення апеляційним судом доводів відповідача про відсутність його вини у стягнені аліментів за два місяці з вини бухгалтерії, оскільки обов'язок сплачувати аліменти, а отже, контролювати їх сплату лежить на ньому.

Відповідно до частини 3, 4 статті 376 ЦПК України підставою для скасування рішень повністю чи частково, або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з інших підстав, ніж наведено у рішенні суду першої інстанції, стягнення на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 6 322.79 грн., 4000 грн. пені.

Керуючись статтями 374,376, 382,383, 384, 389-390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6322,79 грн. (шість тисяч триста двадцять дві гривні сімдесят дев'ять коп.), пеню у розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у 704,80 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: