Справа № 473/3165/18
РІШЕННЯ

іменем України

"25" вересня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання в якому вказувала, що 17 січня 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання (догляду).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність належний їй житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташований по вул. Яровій, 24 в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0805 га., розташовану за цією ж адресою, призначену для обслуговування будинку.

Зі свого боку ОСОБА_2 зобов'язався довічно утримувати позивачку, забезпечувати її необхідним харчуванням, доглядом, лікуванням, зберегти в її безкоштовному довічному користуванні будинок, на випадок смерті відчужувача - за свій рахунок влаштувати обряд поховання, надавати інші необхідні послуги.

Вартість матеріального забезпечення встановлено у 1700 грн. на місяць, але не менше розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законодавством, з подальшою індексацією.

Договір довічного утримання в день його укладення було посвідчено приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 40.

Проте відповідач не виконує взяті на себе обовязки, не забезпечує відчужувача належним харчуванням, доглядом, лікуванням, іншою необхідною допомогою, вчиняє щодо позивачки протиправні дії.

Тому ОСОБА_1 просила про розірвання договору довічного утримання в судовому порядку.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не зявилися, проте від останньої через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позивачки про розірвання договору довічного утримання визнає повністю, вказуючи на відсутність підстав для його подальшого виконання за відсутності на це волі позивачки.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представника позивачки, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому судом встановлено, що 17 січня 2018 року між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність належний їй житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташований по вул. Яровій, 24 в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0805 га., розташовану за цією ж адресою, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зі свого боку ОСОБА_2 зобов'язався довічно утримувати позивачку, забезпечувати її необхідним харчуванням, доглядом, лікуванням, зберегти в її безкоштовному довічному користуванні будинок, на випадок смерті відчужувача - за свій рахунок влаштувати обряд поховання, надавати інші необхідні послуги.

Вартість матеріального забезпечення встановлено у 1700 грн. на місяць, але не менше розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законодавством, з подальшою індексацією.

Договір довічного утримання в день його укладення було посвідчено приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 40.

Проте докази належного виконання відповідачем умов договору довічного утримання в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу (ст. 748 ЦК України).

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

Набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду).

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (ст.ст. 749-751 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв діллового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

За встановлених обставин суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 17 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 40.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В.Вуїв